Справа № 200/14942/18а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2019-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року справа №200/14942/18а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Казначеєва Е.Г., Ястребової Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Сухова М.Є.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Кравченко О.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року у справі №200/14942/18-а (головуючий І інстанції Циганенко А.І.) за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, вимоги, рішення, визнання перевірки незаконною,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Донецькій області від 18.09.2018 №1670 "Про проведення позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ";

- визнати незаконною позапланову невиїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , проведену на підставі наказу Головного управління ДФС у Донецькій області від 18.09.2018 №1670;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф від 31.10.2018;

- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 31.10.2018;

- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № від 31.10.2018.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідач не дотримався вимог пп. 78.1.4 п.78.1 ст.78, п.79.2. ст. 79 Податкового кодексу України, тому перевірка є незаконною, а наказ про її призначення підлягає скасуванню.

Крім того, позивача перебуває на обліку в органі доходів і зборів, який розташований на території проведення АТО, подав заяву до податкового органу, тому є звільненим від виконання своїх обов`язків, визначених частиною 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Державної фіскальної служби в Донецькій області від 18 вересня 2018 року №1670 «Про проведення позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .».

Визнано незаконною позапланову невиїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ,проведену на підставі наказу Головного управління Державної фіскальної служби в Донецькій області від 18 вересня 2018 року №1670.

Визнано протиправним та скасовано «Рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску», яким до позивача на підставі пункту 3 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» застосовані штрафні санкції в розмірі 90964,50 грн, прийняте 31 жовтня 2018 року ГУ ДФС в Донецькій області.

Визнано протиправним та скасовано «Рішення № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яким до позивача на підставі пункту 7 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» застосовані штрафні санкції в розмірі 304 грн, прийняте 31 жовтня 2018 року ГУ ДФС в Донецькій області.

Визнано протиправною за скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф про наявність у позивача заборгованості зі сплати єдиного внеску в сумі 181929 грн, сформовану 31 жовтня 2018 року ГУ ДФС в Донецькій області.

Стягнуто на користь позивача судові витрати по справі - судовий збір та витрати на правничу допомогу.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Обґрунтування апеляційної скарги.

1. ГУ ДФС у Донецькій області вважає, що відлік часу відповідно до п.73.3 ст.73, п.п.78.1.4 п. 78.1 ст.78 ПК України повинен відраховуватися від листа-запиту №14269/10/05-99-13-02-13-5 від 21.07.2017 року.

2. Зміст норми п.9-3 (у подальшому п.9-4) розділу 7 «прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464 не скасовує взагалі обов`язків платників ЄВ, а лише на період з 14.04.2014 року до закінчення АТО дає можливість не виконувати обов`язки, визначені у ч.2 ст.6 Закону №2464. Оскільки АТО завершено платник податків повинен сплачувати ЄВ.

3. Пунктом 28 Закону №911, який набрав чинності з 01.01.2016 року, виключено пп.8 п.4 ст.11 Закону №1669. Таким чином, вищезазначені зміни до Закону №2464, внесені Законом №1669, втратили чинність згідно із Законом №911 з 01.01.2016 року. Отже, з цього періоду будь-які пільги для платників єдиного внеску відсутні.

4. Позивач не надав жодного доказу, зокрема, акту приймання-передачі послуг з надання правової допомоги, тому суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідача витрати на правничу допомогу.

Представник відповідача просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення, прийняти постанову про відмову в задоволенні позову.

Позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

20 серпня 2014 року ОСОБА_1 був зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця, про що до Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис 2 004272.

21 серпня 2014 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 як платник податків та платник єдиного соціального внеску взятий на облік в Селидівській державній податковій інспекції Покровсько-Добропільського управління Головного управління ДФС у Донецькій області.

21 липня 2017 року ГУ ДФС у Донецькій області листом «Про надання інформації (пояснень та їх документальних підтверджень» звернулося до позивача з вимогою надати інформацію та її документальне підтвердження для з`ясування питання повноти нарахування та сплати податкових платежів, дотримання вимог чинного законодавства, достовірності даних виявленої податкової інформації, а саме доходів, отриманих суб`єктом декларування, повноти нарахування та сплати ним, а також податковими агентами, які виплачували доходи, незалежних сум податків, зборів, внесків до бюджетів за період 01.01.2016 - 30.06.2017. Підставою для направлення запиту зазначена «невідповідність даних щодо задекларованих доходів, які свідчать про порушення вимог підпункту 291.4.3. пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, в частині перевищення обсягу доходів - максимально дозволеного обсягу доходу для перебування на спрощеній системі оподаткування третьої групи платника єдиного податку (а.с. 87).

Зазначений запит отриманий особисто позивачем 16 серпня 2017 року (а.с. 88).

04 вересня 2018 року ГУ ДФС у Донецькій області листом «Про надання інформації (пояснень та їх документальних підтверджень» звернулося до позивача з вимогою надати інформацію та її документальне підтвердження для з`ясування питання повноти нарахування та сплати податкових платежів, дотримання вимог чинного законодавства, достовірності даних виявленої податкової інформації за період з 01.01.2015-31.12.2015 та за період 01.07.2017-31.12.2017 по якому не надавалися документи за запитом №14269/10/05-99-13-02-13-5 від 21.07.2017. Підставою для направлення запиту зазначена «невідповідність даних щодо задекларованих доходів, які свідчать про порушення вимог підпункту 291.4.3. пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, в частині перевищення обсягу доходів - максимально дозволеного обсягу доходу для перебування на спрощеній системі оподаткування третьої групи платника єдиного податку (а.с. 12-14).

05 вересня 2019 року зазначений запит надісланий позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення (а.с. 15).

18 вересня 2019 року заступником начальника ГУ ДФС у Донецькій області виданий наказ №1670 «Про проведення позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ». Підставою для проведення перевірки зазначено «отримання в установленому порядку інформації про порушення вимог законодавства» (а.с. 16).

Цієї ж дати заступником начальника ГУ ДФС у Донецькій області складено повідомлення №643/10/05-99-13-02 про проведення з 21 вересня 2018 року документальної позапланової невиїзної перевірки позивача (а.с. 17).

19 вересня 2018 року наказ та повідомлення надіслані за адресою позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення (а.с. 18-19).

11 жовтня 2018 року посадовими особами відповідача за наслідками перевірки складено акт «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період діяльності з 01.01.2016 по 31.12.2017 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, та за період діяльності з 01.01.2016 по 31.12.2017 з питань своєчасності та правильності нарахування, сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 21-46).

31 жовтня 2018 року податковим органом сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф про наявність у позивача заборгованості зі сплати єдиного внеску в сумі 181929,00 гривень (а.с. 47).

31 жовтня 2018 року ГУ ДФС у Донецькій області прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску», яким до позивача на підставі п3 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» застосовані штрафні санкції в розмірі 90964,50 гривень (а.с. 48).

31 жовтня 2018 року відповідачем прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яким до позивача на підставі п.7 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» застосовані штрафні санкції в розмірі 304,00 гривень (а.с. 49).

05 листопада 2018 року ФОП ОСОБА_1 до Селидівської ДПІ Покровсько-Добропільського управління ГУ ДФС у Донецькій області подана заява про звільнення від обов`язків, передбачених Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (а.с. 50).

10 грудня 2019 року за результатами розгляду скарги позивача на прийняті за наслідками перевірки вимоги та рішень, Державною фіскальною службою України скарга заишшена без задоволення, а вимога та рішення залишені без змін (а.с. 51-55).

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що у податкового органу були відсутні підстави, передбачені законом, для проведення перевірки та видання наказу про її проведення.

Крім цього, перебуваючи на обліку в органі доходів і зборів, який знаходиться на території проведення анититерористичної операції, здійснюючи діяльність на цій території, позивач є звільненим від обов`язків щодо сплати єдиного внеску.

З огляду на подані позивачем документи на підтвердження витрат на правову допомогу, суд першої інстанції стягнув ці витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Оцінка суду.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.73.3 ст. 73 Податкового кодексу України (далі - ПК України) контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити:

1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує;

2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати;

3) печатку контролюючого органу.

Згідно абз.3 п.73.3 ст. 73 ПК України письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав: виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків.

Аналіз зазначених положень податкового законодавства свідчить, що запит податкового органу про надання відповідної інформації платником податків повинен визначати конкретні підстави, тобто, наявність чітко окреслених обставин, які свідчать про порушення платником податків податкового законодавства. Без повідомлення вказаних фактів платник податків не має об`єктивної можливості надати будь-які пояснення та їх документальне підтвердження.

Як свідчать запити податкового органу до позивача про надання інформації (як від 21.07.2017 року, так і від 04.09.2018 року) - вони не відповідають вимогам абз.3 п.73.3 ст.73 ПК України, оскільки підставою для направлення запиту визначена невідповідність даних щодо задекларованих доходів, без вказання конкретних декларацій, в якій містяться недостовірні відомості.

Крім того, згідно п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

На підставі п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Згідно п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Як вже зазначалося вище в запитах про надання інформації, які направлені позивачу в 2017 і в 2018 роках, не було зазначено підставу, визначену п.п.78.1.4 п.78.1 ст.78 ПК України - недостовірність даних, що містяться у конкретних податкових деклараціях (а.с. 12-14, 87)

На підставі п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Згідно абзацу 6 пункту 42.4 статті 42 ПК України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Як свідчать матеріали справи запит про надання позивачем інформації від 04 вересня 2018 року не був вручений позивачу «у зв`язку із закінченням терміну зберігання», про що поштою службою 06.10.2018 року зазначено в повідомленні про вручення (а.с. 15, 20).

З огляду на положення абз.6 п.42.4 ст.42 ПК України запит про надання позивачем інформації від 04 вересня 2018 року вважався врученим ОСОБА_1 06.10.2018 року.

Відтак, з врахуванням приписів п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України, днем, коли у відповідача виникло право на проведення документальної позапланової перевірки з підстав, визначених пп.78.1.4 п.78.1 ст.78 ПК України, слід вважати 29 жовтня 2018 року.

Однак, наказ про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача був виданий 18 вересня 2019 року, тобто до спливу 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення запиту позивачу - 06 жовтня 2018 року.

На підставі п.79.1 ст.79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу.

Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Як визначено п.79.2 ст.79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.

Пунктом 81.1 статті 81 ПК України встановлено, що перед початком проведення перевірки посадові особи контролюючого органу мають пред`явити платникові податків копію наказу на проведення перевірки, зокрема, у якому повинні значитися дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.

Таким чином, документальна невиїзна позапланова перевірка буде вважатися такою, що вчинена відповідно до закону за умови додержання одночасно наступних умов:

-виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту;

-прийняття керівником або іншою уповноваженою особою контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу;

-вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Таким чином, крім іншого, у наказі про проведення документальної позапланової виїзної перевірки в обов`язковому порядку має зазначатися підстава для проведення перевірки, передбачена ПК України.

Однак, наказ про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача, крім того, що був виданий до спливу 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення запиту позивачу, також не містить підстав для її проведення, а саме- інформації, в яких податкових деклараціях наявна невідповідність.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про протиправність спірного наказу та скасував його, як наслідок визнав незаконною проведення позапланової невиїзної перевірки позивача на підставі накау №1670 від 18.09.2018 року.

Є неприйнятними доводи апелянта, що відлік часу повинен відраховуватися від листа-запиту від 21.07.2017 року, який позивач отримав 16.08.2017 року, оскільки податковим органом надсилався пізніше у часі запит позивачу про надання інформації від 04.09.2018 року та саме неотримання інформації за цим запитом стало підставою для видання відповідачем наказу про проведення перевірки від 18.09.2018 року.

Щодо визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішень про застосування штрафних санкцій за несвоєчасно нарахований єдиний внесок, за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" суд зазначає наступне.

Згідно з ч.2 ст.2 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" ( далі - Закон №2464 виключно цим Законом визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску, платники єдиного внеску, порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, розмір єдиного внеску, орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність, склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Порядок обчислення та строки сплати єдиного внеску передбачені статтею 9 Закону № 2464-VI. Частиною восьмою цієї статті передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Стаття 25 Закону № 2464-VІ регламентує заходи впливу та стягнення, і частиною першої цієї статті передбачено, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Частиною одинадцятою цієї статті передбачено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції, зокрема за несвоєчасну сплату єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум (у редакції Закону до 01 січня 2015 року - 10 відсотків).

Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02 вересня 2014 року (далі - Закон № 1669-VII), який набрав чинності з 15 жовтня 2014 року, визначає, серед іншого, тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Підпунктом 8 пункту 4 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669-VII внесено зміни до Закону № 2464-VІ, а саме підпункт «б» розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 9-3 (пункт 9-4 в редакції Закону з 13 березня 2015 року) такого змісту:

« 9-4. Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

На виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Аналіз вищезазначених положень нормативно-правових актів свідчить, що саме перебування платників єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, є підставою для зупинення застосування до таких платників заходів впливу та стягнення і відповідальності за порушення Закону № 2464-VІ.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1275-р від 02.12.2015 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» місто Селидове віднесено до населених пунктів на території яких здійснювалася АТО.

Оскільки позивач перебуває на обліку в Селидівській державній податковій інспекції Покровсько-Добропільського управління Головного управління ДФС у Донецькій області, тому він звільняється від відповідальності за несвоєчасну сплату єдиного внеску з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції.

У межах спірних відносин прийняття вимоги про стягненн з позивача недоїмки з єдиного внеску, накладення штрафних санкцій за його несвоєчасне нарахування, за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" відбулося за періоди з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, тобто за період проведення антитерористичної операції, за наявності умови перебування позивача як платника єдиного внеску на обліку в органі доходів і зборів, розташованому в місті проведення цієї операції, без врахування положень Закону, який прямо забороняє притягнення до відповідальності за невиконання обов`язків платника єдиного внеску, що прямо передбачено пунктом 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VІ.

Таким чином, прийняття вимоги про сплату боргу, застосування до позивача штрафних санкцій за вищезазначений період є протиправним.

Суд не приймає доводи відповідача про закінчення антитерористичної операції, оскільки указ Президента України про її закінчення не приймався, як того вимагають приписи Закону №1669.

Крім цього, Закон № 2464-VІ не скасовує обов`язків платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а надає можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.

Стосовно посилання апелянта про втрату чинності п.9-4 суд зазначає, що дійсно зазначена норма з 01 січня 2016 року втратила чинність, внаслідок її виключення згідно із Законом № 911. Разом з цим ця норма зберіглася в Законі № 2464, тобто п.9-4 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464 й після внесення змін до Закону № 1669 продовжує свою дію в часі.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

На підставі ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.2 ст.134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Як визначено частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як визначено ч.5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.7 ст.134 КАС Ураїни обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

На підтвердження витрат на правову допомогу в розмірі 21000 грн. позивач надав звіт про виконану роботу за договором №77/18 від 05.11.2018 року з визначенням обсягу послуг на суму 21000 грн., підписаний 19.12.2018 року, квитанції про сплату адвокатських послуг від 19.12.2018 року на суму 14000 грн та 7000 грн, рахунок-фактуру №137/12 від 18.12.2018 року (а.с.60-61,110)

Згідно розділу 4 договору про надання правової допомоги №77/18 від 05.11.2018 року, укладеному між ОСОБА_1 та адвокатським обєднанням «Протектум», сума винагороди, яку клієнт зобов`язується сплатити за надання правової допомоги (гонорар), порядок та строки її внесення, визначаються в окремому Додатку до цього договору (а.с.56-58)

Як свідчить додаток до договору №77/18 від 05.11.2018 року сума винагороди, яку клієнт зобов`язується сплачувати обєднанню за надання за правової допомоги визначається з розрахунку 1500 грн за 1 годину роботи адвоката, за представництво інтересів клієнта в суді - 2500 грн за кожне судове засідання, незалежно від витраченого адвокатом часу. Оплата за даним договором здійснюється не пізніше 3-х днів з моменту отриманння клієнтом рахунку. (а.с.59)

Тобто, договір зазначає підставу для оплати витрат на правничу допомогу - отримання рахунку клієнтом. При цьому договір не містить положень, яким саме документом підтверджується здійснення розрахунку - квитанцією, довідкою, актом тощо.

З огляду на зазначене суд не приймає доводи апелянта, що позивач не надав належних доказів на підтвердження понесення витрат на правову допомогу - акту прийому-передачі, оскільки його складання не передбачено умовами договору.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Таким чином, тільки сторони договору можуть визначити його положення, в тому числі передбачити суттєві умови, відповідальність, порядок розрахунку тощо. При цьому цивільне законодавство не містить обов`язковості підтвердження виконання послуг тільки актом прийому-передачі.

Звіт про виконану роботу відповідно до договору №77/18 від 05.12.2018 року містить інформацію про час, витрачений на вчинення необхідних дій, обсяг наданих послуг, участь в судових засіданнях, вартість з розрахунком суми гонорару відповідно до погодинної ставки адвоката.

Таким чином, оскільки надані документи дозволяють встановити зміст наданих послуг та їх вартість, є необґрунтованими доводи апелянта про не підтвердження позивачем витрат на правничу допомогу.

З огляду на зазначене суд погоджується з висновком суду першої інстанції про співмірність витрат позивача на правничу допомогу з обставинами справи відповідно до ч.5 ст.134 КАС України.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року у справі №200/14942/18-а- залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року у справі №200/14942/18-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 20 серпня 2019 року.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 серпня 2019 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді Е.Г. Казначеєв

Л.В. Ястребова