Справа № 160/3616/19
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2019-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 липня 2019 року Справа № 160/3616/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду 22.04.2019 року надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, оформлене листом від 20.03.2019 року за №2024/А-09 «Про відмову в призначенні пенсії», яким позивачу відмовлено у зарахуванні до загального страхового стажу періоди роботи з 04.10.1982 року по 19.10.1982 року, з 01.10.1990 року по 01.06.1991 року, з 18.01.1996 року по 02.02.1998 року, та періоду служби в Демократичній республіці Афганістан з травня 1983 року по 17.11.1984 року, який підлягає обчисленню в 3-х кратному розмірі - один місяць служби за три місяці;
- зобов`язати відповідача зарахувати періоди роботи з 04.10.1982 року по 19.10.1982 року, з 01.10.1990 року по 01.06.1991 року, з 18.01.1996 року по 02.02.1998 року, а також період служби в Демократичній республіці Афганістан з травня 1983 року по 17.11.1984 року, який підлягає обчисленню в 3-х кратному розмірі - один місяць служби за три місяці до загального страхового стажу;
- зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 08.11.2018 року, нарахувати та виплати недоотриманні суми.
В обґрунтування позову зазначив, що має достатній та необхідний стаж роботи, що дає йому право на отримання пенсії за віком (учасник УБД) у відповідності до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому відмова відповідача у призначенні такої пенсії у зв`язку з неможливістю зарахування вказаних періодів роботи до страхового стажу за відсутності відповідної довідки є незмістовною, оскільки у трудовій книзі щодо вказаних періодів роботи наявні усі необхідні записи, які є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу. За викладених обставин просить задовольнити позов.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.04.2019 року позовну заяву залишено без руху і надано строк для усунення недоліків.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.05.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Тією ж ухвалою суду відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.
Відповідач скористався наданим правом і надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на те, що оскаржені періоди роботи позивача на відповідних посадах не можуть бути враховані до загального страхового стажу у зв`язку з наявністю у його трудовій книзі напроти вказаних записів певних недоліків (запис про звільнення засвідчений печаткою підприємства, яку не можливо прочитати; на даті звільнення відсутнє посилання на відповідну статтю, пункт закону). Також зазначено, що за умови зарахування таких періодів до страхового стажу позивача, його загальний стаж є недостатнім для призначення пенсії на пільгових умовах. Крім того, додаткового вказано, що у листі відповідача «Про відмову в призначенні пенсії», не зазначено про неврахування періоду роботи позивача з 16.09.1980 року по 28.08.1981 рік до загального страхового стажу.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із таких міркувань.
Згідно із статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 25 років з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року.
Відповідно до статті 115 цього ж Закону, право на призначення дострокової пенсії за віком мають, зокрема: військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 20 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 маючи статус учасника бойових дій, у січні 2019 року звернувся до Пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до вимог вищевказаних статей.
Листом «Про відмову в призначенні пенсії» від 20.03.2019 року № 2024/А-09 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності у нього необхідного страхового стажу (25 років). При цьому, у листі зазначено, що періоди роботи з 04.10.1982 року по 19.10.1982 року, з 01.10.1990 року по 01.06.1991 року, з 18.01.1996 року по 02.02.1998 року не зараховані до страхового стажу позивача у зв`язку з наявністю у трудовій книзі напроти вказаних записів певних недоліків (запис про звільнення засвідчений печаткою підприємства, яку не можливо прочитати; на даті звільнення відсутнє посилання на відповідну статтю, пункт закону).
Вважаючи вказану відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду із цим позовом.
При вирішенні спору суд виходить із того, що Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV(надалі - Закон №1058-IV) законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Згідно із ст.24 Закону України №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Як вже встановлено судом, досягнувши 55 річного віку, позивач у січні 2019 року звернувся до Пенсійного органу із заявою про призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до статті 26 Закону України №1058-IV.
Проте, відповідачем відмовлено позивачу у призначенні такої пенсії з огляду на те, що періоди роботи останнього з 04.10.1982 року по 19.10.1982 року, з 01.10.1990 року по 01.06.1991 року, з 18.01.1996 року по 02.02.1998 року не зараховані до страхового стажу у зв`язку з наявністю у трудовій книзі напроти вказаних записів певних недоліків (запис про звільнення засвідчений печаткою підприємства, яку не можливо прочитати; на даті звільнення відсутнє посилання на відповідну статтю, пункт закону) та відповідно не надання підтверджуючих довідок для усунення вказаних недоліків, а відтак загальний страхований страж позивача складає 21 рік 9 місяців, що є недостатнім для призначення пенсії на пільгових умовах.
Надаючи оцінку вказаним доводам Пенсійного органу суд входить із того, що Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» трудова книжка є основним документом, що підтверджує загальний стаж роботи. Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Постановою Кабінету Міністрів України.
Так, пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року № 637, передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Тобто, відповідно до вказаних приписів законодавства, обов`язок щодо підтвердження трудового стажу на підставі відповідних довідок, покладається на особу, яке звертається із заявою про призначення пенсії, у разу відсутності у неї (особи) трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи.
Суд, досліджуючи копію трудової книжки позивача відмічає, що напроти періодів його роботи з 04.10.1982 року по 19.10.1982 року, з 01.10.1990 року по 01.06.1991 року, з 18.01.1996 року по 02.02.1998 року наявні усі необхідні записи, які є належними та допустимими доказами підтвердження страхового стажу, а тому доводи відповідача щодо не надання позивачем підтверджуючих довідок для зарахування вказаних періодів до страхового стажу останнього суд знаходить необґрунтованими.
Окрім того, судом із наданих до суду матеріалів встановлено, що у листі відповідача «Про відмову в призначенні пенсії», не зазначено про неврахування періоду роботи позивача з 16.09.1980 року по 28.08.1981 рік до загального страхового стажу, а тому відповідно позивач не знав про порушення його прав у цій частині.
З цього приводу суд зазначає, що статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, у тому числі, про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів, людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Отже, суд не обмежений вимогами адміністративного позову, виходячи з предмету судового захисту, на який він направлений. Нечіткість прохальної частини позовної заяви не є та не може бути підставою для відмови у її задоволенні, оскільки це суперечить принципам адміністративного судочинства і судового захисту у цілому.
Згідно із статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументами учасників справи.
За таких обставин, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, суд, зазначаючи, що напроти періоду роботи позивача з 16.09.1980 року по 28.08.1981 рік наявні усі необхідні записи, які є належними та допустимими доказами підтвердження страхового стажу, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог і зобов`язати відповідача зарахувати вказаний період до загального страхового стажу позивача.
Отже, враховуючи, що наданими до суду доказами підтверджено право позивача на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до вимог статті 26 Закону України № 1058, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача призначити та нарахувати позивачу пенсію за віком з дня звернення із заявою, тобто із 23.01.2019 року.
У той же час, позовні вимоги позивача щодо зарахування до загального страхового стажу періодів служби в Демократичній республіці Афганістан з травня 1983 року по 17.11.1984 року в 3-х кратному розмірі задоволенню не підлягають, оскільки судом встановлено, що вказаний період обрахований відповідачем у кратному розмірі, а тому позовні вимоги у цій часині задоволенню не підлягають.
Щодо негайного виконання, відповідно до ч.1 п.1 ст.371 Кодексу адміністративного судочинства, негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за місяць.
У даному випадку суд не присуджує виплату пенсії, а вирішує питання про право позивача на її отримання у зв`язку з чим відмовляє у цій частині позовних вимог.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно із статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати стягненню не підлягають з огляду на те, що позивач був звільнений від спати судового збору.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформлену листом від 20.03.2019 року за №2024/А-09 «Про відмову в призначенні пенсії», яким ОСОБА_1 відмовлено у зарахуванні до загального страхового стажу періоди роботи з 04.10.1982 року по 19.10.1982 року, з 01.10.1990 року по 01.06.1991 року, з 18.01.1996 року по 02.02.1998 року.
Визнати протиправними дії щодо не зарахування періоду роботи ОСОБА_1 з 16.09.1980 року по 28.08.1981 рік до загального страхового стажу.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати періоди роботи з 04.10.1982 року по 19.10.1982 рік, з 01.10.1990 року по 01.06.1991 рік, з 18.01.1996 року по 02.02.1998 рік, з 16.09.1980 року по 28.08.1981 рік до загального страхового стажу ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та нарахувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до вимог статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням періодів роботи з 04.10.1982 року по 19.10.1982 рік, з 01.10.1990 року по 01.06.1991 рік, з 18.01.1996 року по 02.02.1998 рік, з 16.09.1980 року по 28.08.1981 рік з дня звернення із заявою, тобто із 23.01.2019 року.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна