Справа № 440/1576/19
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Чеснокова А.О.

13 серпня 2019 р.Справа № 440/1576/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Рєзнікової С.С. , Лях О.П. ,

за участю секретаря судового засідання - Білюк Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07 червня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління поліції охорони в Полтавській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Національна поліція України, Департамент поліції охорони про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и л а:

02.05.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив:

- визнати за ним право на отримання одноразової грошової допомоги у відповідності до Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 850 від 21.10.2015 року;

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття рішення про нарахування і виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, та повернення матеріалів про виплату такої одноразової грошової допомоги до Управління поліції охорони в Полтавській області без розгляду їх по суті та прийняття відповідного рішення;

- зобов`язати Управління поліції охорони в Полтавській області повторно надіслати до Міністерства внутрішніх справ України у 15- денний строк документи, щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 10.05.2018 року;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України в місячний строк, прийняти рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 10.05.2018 року;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України надіслати вказане рішення із зазначеними документами йому та керівникові Управління поліції охорони в Полтавській області, а також у строк не пізніше двох місяців з дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС України, виділити та перерахувати на рахунок Управління поліції охорони в Полтавській області кошти в сумі 352.400,00 грн., для виплати одноразової грошової допомоги та подальшого їх перерахування Управлінням поліції охорони в Полтавській області на особистий рахунок позивача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21.06.2018 року він звернувся до Управління поліції охорони у Полтавській області із заявою та пакетом документів щодо направлення висновку до Міністерства внутрішніх справ України для можливої виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю. Листом від 29.08.2018 року управління поліції охорони у Полтавській області повідомило, що Міністерство внутрішніх справ України своїм листом від 01.08.2018 року повернув до Управління поліції охорони у Полтавській області зазначені матеріали без прийняття рішення про виплату такої допомоги чи про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги. Вважає, що оскільки висновок про призначення грошової допомоги МВС України не затверджено, то Управління поліції охорони у Полтавській області повинно повторно направити матеріали до МВС України для їх затвердження, а також здійснити відповідну виплату.

Заперечуючи проти вимог позивача, у відзиві на позов Управління поліції охорони в Полтавській області Національної поліції України зазначає, що ним було виконано вимоги Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, які визначають механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою КМ України від 21.10.2015 року № 850 в частині розгляду заяви позивача, складання відповідного висновку та направлення його до Міністерства внутрішніх справ України для прийняття відповідного рішення.

Згідно наданих Департаментом поліції охорони Національної поліції України письмових пояснень, повноваженнями щодо прийняття рішення про призначення чи відмову в призначені грошової допомоги колишнім працівникам міліції охорони наділене Міністерство внутрішніх справ України. У свою чергу Порядком № 850 визначено виключний перелік суб`єктів, на яких поширюється дія даного нормативного акту, а тому органи Національної поліції України не відносяться до них, як і будь-який інший орган виконавчої влади, окрім МВС України та його підрозділів.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.06.2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України, що полягає у не прийнятті рішення по заяві позивача про призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності, пов`язаної із проходженням служби в органах внутрішніх справ України.

Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути висновок з відповідними документами відносно ОСОБА_1 та прийняти рішення відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Судове рішення вмотивовано тим, що будь-які докази чи обставини, які б свідчили про те, що інвалідність позивача настала внаслідок учинення ним злочину, чи адміністративного правопорушення, дисциплінарного проступку, чи учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, чи внаслідок навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю відсутні. Також відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 подав завідомо неправдиві відомості для призначення і виплати йому грошової допомоги. Також, МВС України не прийнявши за результатом розгляду документів про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, жодного з рішень, всупереч пункту 9 Порядку № 850, листом від 01.08.2018 року № 11021/05/15-2018 МВС України надіслало зазначені документи голові Національної поліції України для негайного виконання відповідно до вимог п. 27 Положення про Державну службу охорони при Міністерстві внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1993 року № 615.

10.06.2019 року від Національної поліції України надійшли пояснення по справі, в яких зазначалось, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ у Державній службі охорони при МВС України в Полтавській області та наказом від 30.09.2015 року № 262 ос звільнений з органів МВС у запас Збройних Сил за п. 64 «б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114.

Згідно довідки МСЕК серії АВ № 0028047 від 10.05.2018 року, позивачу встановлено ІІ групу інвалідності через захворювання, пов`язане з проходженням служби в ОВС.

Також, довідкою АГ № 0022780, на підставі акта огляду МСЕК № 745 від 10.05.2018 року позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності 70%, що пов`язана з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

З викладеного вбачається, що в органах поліції позивач службу не проходив, а захворювання, що стало причиною встановлення останньому ІІ групи інвалідності, отримане під час служби в органах внутрішніх справ.

Національна поліція України в своїх поясненнях прийшла до висновку, що у разі виплати належних позивачу коштів, одноразова грошова допомога повинна призначатися йому, як працівнику міліції.

10.06.2019 року від Міністерства внутрішніх справ України надійшов відзив на позов, в якому зазначалось, що постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2018 року № 1146, яка набрала чинності 04.01.2019 року, внесені зміни, зокрема, до підпункту 9 пункту 5 Положення про Національну поліцію затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 року № 877.

Відповідно до підпункту 9 пункту 5 Положення (з останніми змінами) «Національна поліція з метою організації своєї діяльності фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України (за винятком діяльності поліції охорони, яка утримується за рахунок коштів від надання послуг з охорони, які здійснюються на договірних засадах, крім виплат гарантованої з боку держави одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського або колишнього працівника міліції, що здійснюються за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом для Національної поліції), інших джерел, не заборонених законом, а також забезпечує ефективне і цільове їх використання».

Посилаючись на те, що Урядом чітко визначено, що виплата одноразової грошової допомоги колишнім працівникам міліції охорони здійснюється за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом для Національної поліції.

Відповідно до п.п. З, 4 Положення про Департамент Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС України від 13.10.2005 року № 878 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.11.2005 року за № 1321/11601, Департамент здійснює свої повноваження на засадах самофінансування та є органом, фінансування видатків якого здійснюється за рахунок централізованих відрахувань підпорядкованих підрозділів Державної служби охорони.

Фінансування зазначеного Департаменту ДСО при МВС України з державного бюджету не передбачалося та не здійснювалося. Тому з 01.01.2007 року Державна служба охорони при МВС України здійснювала виплату передбаченої законом України «Про міліцію» одноразової грошової допомоги колишнім працівникам підрозділів ДСО через засновану нею Українську охоронно-страхову компанію (AT «УОСК»).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1139 органи поліції охорони є правонаступниками Департаменту державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України та його територіальних підрозділів.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1139 і з метою забезпечення належного функціонування органів поліції охорони спільним наказом МВС України і Національної поліції України від 26.01.2016 року № 51/64 «Про впорядкування діяльності органів поліції охорони» затверджено перелік органів поліції охорони, що є правонаступниками Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ.

Також зазначалось, що у Державному бюджеті України видатки на забезпечення діяльності Державної служби охорони та його структурних підрозділів для МВС додатково не передбачені.

МВС України є неналежним відповідачем у справі, оскільки фінансування МВС України на потреби Поліції охорони (Державної служби охорони) за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС України, законодавством не передбачено.

Фінансування Поліції охорони здійснюється на засадах госпрозрахунку за рахунок коштів, одержаних її підрозділами за організацію і надання послуг з охорони за договорами та інших надходжень, передбачених законодавством.

Згідно п. 8 Порядку керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

Пункт 9 Порядку встановлює, що МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Порядком передбачено надіслання відповідного рішення лише керівнику органу внутрішніх справ, у якому особа проходила службу.

Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням, Міністерство внутрішніх справ України подало апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає про його необґрунтованість та незаконність, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначається, що МВС України є неналежним відповідачем у справі, оскільки фінансування МВС України та потреби Поліції охорони (Державної служби охорони) законодавством не передбачено. Фінансування Поліції охорони здійснюється на засадах госпрозрахунку за рахунок коштів, одержаних її підрозділами за організацію і надання послуг з охорони за договорами та інших надходжень, передбачених законодавством. Таким чином, підстави для здійснення будь - яких виплат працівникам міліції охорони за рахунок коштів державного бюджету відсутні.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом начальника Департаменту Державної служби охорони МВС України № 262ос від 30.09.2015 року, підполковника міліції ОСОБА_1 , начальника Лубенського міжрайонного відділу Управління Державної служби охорони при УМВС України в Полтавській області, 30.09.2015року звільнено з органів МВС у запас Збройних Сил на підставі п. 64 «б» (через хворобу) (а.с. 16).

Згідно свідоцтва про хворобу № 415-С від 01.09.2015 року, виданого військово-лікарською комісією УМВС України в Полтавській області вбачається, що за сукупністю захворювань ОСОБА_1 непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час, дані захворювання пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с. 15).

10.05.2018 згідно актів огляду МСЕК ОСОБА_1 встановлено II групу інвалідності (70% втрати працездатності) захворювання, яке пов`язано з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с. 30-31).

21.06.2018 ОСОБА_1 звернувся до Управління поліції охорони в Полтавській області із заявою та пакетом документів щодо виплати одноразової грошової допомоги через встановлення інвалідності.

Згідно висновку начальника Управління поліції охорони в Полтавській області (а.с. 18) ОСОБА_1 призначена одноразова грошова допомога як працівнику міліції в разі встановлення інвалідності у розмірі 352.400,00 гривень.

12.07.2018 матеріали про призначення одноразової грошової допомоги колишньому працівнику ОВС ОСОБА_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850, направлено до МВС України.

Листом від 01.08.2018 року № 11021/05/15-2018 МВС України, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 13.10.2015 року № 834 «Питання функціонування органів поліції охорони як територіальних органів Національної поліції та ліквідації деяких територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», надіслано зазначені документи до Національної поліції України для негайного виконання відповідно до вимог п. 27 Положення про Державну службу охорони при Міністерстві внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1993 року № 615.

Департамент поліції охорони Національної поліції України листом від 29.08.2018 року № 4188/43/3/01-2018, за результатами розгляду листа МВС України від 01.08.2018 року № 11021/05/15-2018, повернув матеріали до Управління поліції охорони в Полтавській області для подальшого опрацювання та інформування заявника відповідно вимог постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівникам міліції».

Листом від 29.08.2018 року Управління поліції охорони у Полтавській області повідомило позивача, що МВС України своїм листом від 01.08.2018 року № 11021/05/15-2018 повернуло зазначені матеріали до Управління поліції охорони в Полтавській області без прийняття рішення. Роз`яснено, що рішення про призначення або про відмову у призначенні ОГД приймає МВС, а виплата ОГД здійснюється в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС. Законодавством не покладено обов`язок з прийняття рішень щодо виплати ОГД колишнім працівникам міліції та фінансування такої допомоги органами чи підрозділами поліції (ліквідаційними комісіями УДСО) (а.с. 19).

Вважаючи бездіяльність МВС України протиправною, та необхідністю МВС України та Управління поліції охорони в Полтавській області зобов`язати вчинити певні дії, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Колегія суддів здійснюючи апеляційний перегляд оскаржуваного рішення виходить з такого.

До набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію», тобто до 07.11.2015 року, порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами ст. 23 Закону України «Про міліцію» та Порядком та умовами призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності працівника міліції затвердженого Кабінетом Міністрів України від 21.10.2015 року № 850 (далі - Порядок № 850).

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності, йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Відповідно до підпункту 2 пункту 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі, зокрема, 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Пунктом 2 Порядку № 850 обумовлено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

За приписами пункту 7 Порядку № 850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Відповідно до пункту 8 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції № 850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 Порядку, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови (пункт 9 вказаного Порядку № 850).

Згідно з п.14 Порядку № 850 призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

07.11.2015 року набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII.

Згідно з пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію».

Однак, за змістом пункту 15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 30.01.2018 року у справі № 822/1579/17, від 13.02.2018 року у справі № 808/1866/16, від 13.02.2018 року у справі № 806/845/16, від 15.05.2018 року у справі № 161/16343/17 та від 19.09.2018 року у справі № 750/2250/17.

Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію» відповідно до Порядку № 850, який діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію»; обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України, а отже доводи апелянта, що МВС України є неналежним відповідачем по справі колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на вищевикладене.

Разом з цим колегія суддів дійшла висновку, що в силу п. 9 Порядку № 850 після надходження передбачених Порядком документів МВС України зобов`язане прийняти одне з двох рішень: про призначення або про відмову в призначенні вказаної грошової допомоги. Однак, як слідує з матеріалів справи, відповідач листом повернув матеріали на призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , тобто відповідач всупереч п. 9 Порядку № 850 не прийняв за результатом розгляду документів про виплату позивачу одноразової грошової допомоги жодного із зазначених вище рішень.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що підстави для здійснення будь-яких виплат працівникам міліції охорони за рахунок коштів державного бюджету відсутні.

Разом з тим, ст. 24 Закону України «Про міліцію» передбачено, що пільги, компенсації та гарантії, встановлені цим Законом, надаються за рахунок і в межах коштів, передбачених на утримання бюджетних установ (підприємств, організацій) у кошторисах або фінансових планах.

У відповідності до п. 10 Порядку № 850 грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначеним Порядком № 850 чітко встановлено, що рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги приймає саме Міністерство внутрішніх справ України, а виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання Міністерства внутрішніх справ.

Тому, є безпідставними доводи Міністерства внутрішніх справ про те, що прийняття рішення з питань призначення одноразової грошової допомоги колишнім працівникам міліції належить до компетенції Національної поліції України і покриття витрат на виплату одноразової допомоги колишнім працівникам ДСО має здійснюватись поліцією охорони за рахунок власних джерел надходжень.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність дій Міністерства внутрішніх справ України щодо не розгляду по суті матеріалів про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, згідно Порядку № 850 й повернення відповідних матеріалів.

При цьому, оскільки позивачем дотримано порядок подання документів для призначення грошової допомоги, визначений Порядком № 850, згідно якого документи про виплату одноразової грошової допомоги подаються за останнім місцем служби, то колегія суддів, з огляду на дискреційність повноважень органів МВС у призначенні одноразової грошової допомоги, погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність, з метою відновлення порушених прав позивача, зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути питання щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування судового рішення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 316 КАС України).

Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 5-10, 292, 308, 311, 313, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07 червня 2019 року, - без змін.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) С.С. Рєзнікова О.П. Лях
Постанова у повному обсязі складена і підписана 16 серпня 2019 року.