Справа № 826/3721/17
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2019-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3721/17 Суддя (судді) першої інстанції: Аблов Є.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Земляної Г.В., Кузьменко В.В.,

за участю секретаря: Рагімової Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Готель "Козацький" Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 березня 2019 р. у справі за адміністративним позовом Державного підприємства "Готель "Козацький" Міністерства оборони України до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, визнання дій протиправними , -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Готель «Козацький» Міністерства оборони України звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом, у якому просило:

- визнати протиправними та скасувати у повному обсязі рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 15 листопада 2016 року №21;

- зобов`язати Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві відновити реєстрацію платником податку на додану вартість Договору про спільну інвестиційну діяльність від 23 листопада 2000 року №-1 Державного підприємства «Готель «Козацький» Міністерства оборони України з компанією «Карлтон Трейдінг ЛТД» та ТОВ Карлтон Трейдінг Україна» з дати анулювання - з 01 січня 2013 року, в тому числі внести до Реєстру передбачену п. 5.10 розділу V Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість інформацію про скасування рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 15 листопада 2016 року №12;

- зобов`язати Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві утриматись від зняття платника податків - Договору про спільну інвестиційну діяльність від 23 листопада 2000 року №-1 з компанією «Карлтон Трейдінг ЛТД» та ТОВ «Карлтон Терйдінг Україна», з податкового обліку та змінити стан платника податків - Договору про спільну інвестиційну діяльність від 23 листопада 2000 року №-1 з компанією «Карлтон Трейдінг ЛТД» та ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» з «перебуває у стані припинення» на стан «основний платник податків», внести до баз даних Державної фіскальної служби України достовірну інформацію щодо знаходження платника податків на податковому обліку і оприлюднити її на офіційному сайті;

- встановити судовий контроль за виконанням Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві судового рішення.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 березня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.03.2019 року та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповністю з`ясовані обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

17 липня 2019 року на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив від відповідача, в якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги повністю та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 жовтня 2016 року Військова прокуратура Центрального регіону України звернулась до державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві з листом за вих. №05/3-345вих.-16, в якому просила скасувати перебування на податковому обліку Договору про спільну інвестиційну діяльність за участю іноземного інвестора (без створення юридичної особи) від 03 жовтня 2000 року та повідомила, що військовою прокуратурою Центрального регіону України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000064, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 липня 2016 року за фактом зловживання своїм службовим становищем службовими особами державного підприємства Міністерства оборони України «Готель «Козацький», спільно з представниками «Карлтон Терйдінг ЛТД» та ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» в інтересах останніх, за ознаками злочину, передбаченого частиною 2 статті 364 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи державного підприємства «Готель «Козацький», зловживаючи своїм службовим становищем, діючи за попередньою змовою із службовими особами компанії «Карлтон Трейдінг ЛТД» та ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна», з метою одержання неправомірної вигоди шляхом виведення нерухомого майна підприємства з державної форми власності, 03 жовтня 2000 року, всупереч вимог законодавства, уклали трьохсторонній Договір про спільну інвестиційну діяльність за участю іноземного інвестора (без створення юридичної особи).

Рішенням Господарського суду м. Києва від 17 січня 2012 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17 квітня 2012 року та постановою Вищого господарського суду України від 10 липня 2012 року, Договір про спільну інвестиційну діяльність за участю іноземного інвестора від 03 жовтня 2000 року визнано недійсним.

15 листопада 2016 року Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві на підставі підпункту «з» пункту 184.1 статті 184 розділу V Податкового кодексу України було прийнято рішення №21 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість Державного підприємства «Готель «Козацький» Міністерства оборони України, відповідальне за утримання та внесення податків до бюджету під час виконання Договору спільної діяльності від 23 листопада 2000 року №-1 з компанією «Карлтон Трейдінг ЛТД» та ТОВ «Карлтон Трейдінг».

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до положень статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України, з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

Відповідно до підпункту «з» пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку і відбувається у разі якщо припинено дію договору про спільну діяльність, договору управління майном, угоди про розподіл продукції (для платників податку, зазначених у підпунктах 4, 5 і 8 пункту 180.1 статті 180 цього Кодексу) або закінчився строк, на який утворено особу, зареєстровану як платник податку.

Пунктом 184.2 статті 184 Податкового кодексу України передбачено, що анулювання реєстрації на підставі, визначеній у підпункті «а» пункту 184.1 цієї статті, здійснюється за заявою платника податку, а на підставах, визначених у підпунктах «б» - «з» пункту 184.1 цієї статті, може здійснюватись за заявою платника податку або за самостійним рішенням відповідного контролюючого органу.

Анулювання реєстрації здійснюється на дату: подання заяви платником податку або прийняття рішення контролюючим органом про анулювання реєстрації; зазначену в судовому рішенні; припинення дії договору про спільну діяльність, договору управління майном, угоди про розподіл продукції або закінчення строку, на який утворено особу, зареєстровану як платник податку; що передує дню втрати особою статусу платника податку на додану вартість.

При цьому датою анулювання реєстрації платника податку визначається дата, що настала раніше.

Згідно з пунктом 184.10 статті 184 Податкового кодексу України про анулювання реєстрації платника податку контролюючий орган зобов`язаний письмово повідомити особу протягом трьох робочих днів після дня анулювання такої реєстрації.

Положенням про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1130 від 14 листопада 2014 року (далі - Положення №1130), яке розроблене відповідно до розділів I, II, V, XIV, XVIII Податкового кодексу України та інших нормативно-правових актів, визначається порядок: реєстрації платників податку на додану вартість; анулювання реєстрації платників податку на додану вартість; ведення реєстру платників податку на додану вартість (далі - Реєстр); присвоєння індивідуального податкового номера платника податку на додану вартість; оприлюднення даних з Реєстру; перереєстрації платників податку на додану вартість; ведення документації при реєстрації/анулюванні реєстрації платників податку на додану вартість; формування і надання витягів та довідок з Реєстру.

Пунктом 5.5 Положення №1130 визначено, що анулювання реєстрації за самостійним рішенням контролюючого органу може бути здійснене на підставах, визначених у підпунктах «б» - «з» пункту 184.1 статті 184 розділу V Податкового кодексу України (підпункти «б» - «з» пункту 5.1 цього розділу).

Рішення про анулювання за самостійним рішенням контролюючого органу приймаються за наявності відповідних підтвердних документів. Такими документами є, зокрема документ, який підтверджує закінчення строку, на який утворено особу, зареєстровану як платник ПДВ (підстава - підпункт «з» пункту 184.1 статті 184 розділу V Кодексу).

Відповідно до пункту 5.6 Положення №1130 за наявності зазначених підтвердних документів (відомостей) контролюючий орган за місцем перебування на обліку платника податків приймає рішення про анулювання реєстрації особи - платника ПДВ незалежно від здійснення контролюючим органом документальних та камеральних перевірок такої особи і їх результатів, а також обов`язку такої особи бути зареєстрованою та/або нараховувати чи сплачувати податок на доадну вартість відповідно до законодавства.

Рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ за самостійним рішенням контролюючого органу оформляється за формою №6-РПДВ. Таке рішення складається у двох примірниках комісією, утвореною відповідно до розпорядження контролюючого органу, та підписується керівником контролюючого органу. У рішенні про анулювання реєстрації платника ПДВ обов`язково вказуються підстави (одна або декілька) для такого анулювання з посиланням на відповідні норми Кодексу.

Як встановлено судом першої інстанції, оскаржуване рішення відповідачем було прийнято у зв`язку з набранням законної сили рішенням Господарського суду м. Києва від 17 січня 2012 року про визнання Договору про спільну інвестиційну діяльність за участю іноземного інвестора (без створення юридичної особи), укладеного 03 жовтня 2010 року між ДП «Готель «Козацький» , компанією «Карлтон Трейдінг ЛТД» та ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» недійсним.

03 жовтня 2000 року між Державним підприємством «Готель «Козацький», в особі директора ОСОБА_1 , компанією «Карлтон Трейдінг ЛТД», в особі президента ОСОБА_2 та ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна», в особі директор ОСОБА_3 був укладений Договір про спільну інвестиційну діяльність за участю іноземного інвестора №-1, відповідно до п. 1.1 якого, для досягнення соціального ефекту, розвитку готельного бізнесу в Україні та з метою отримання прибутку учасники даного договору зобов`язуються шляхом об`єднання майна (включаючи інвестиції) і зусиль здійснювати спільну діяльність, яка включає в себе: спільну інвестиційну діяльність з будівництва, реконструкції та переобладнання об`єктів спільної діяльності в місті Києві, спільну господарську діяльність з подальшої експлуатації об`єктів спільної діяльності (надання готельних та інших послуг, лізингу), включаючи реалізацію спільно придбаного або набутого іншим чином майна.

Відповідно до пункту 1 Додаткової угоди №4 від 14 травня 2010 року про внесення змін та доповнень до договору про спільну інвестиційну діяльність за участю іноземного інвестора (без створення нової юридичної особи) від 03 жовтня 2000 року, сторони домовились пункт 14.4 Договору викласти у наступній редакції: «Будь - який спір, розбіжність або претензія, яка виникає з цього договору або у зв`язку з ним, в тому числі стосовно його порушення, припинення або недійсності передається для остаточного вирішення шляхом арбітражу у відповідності до Арбітражного регламент у Арбітражного інституту Торгової палати м. Стокгольма. Рішення Арбітражного інституту Торгової палати м. Стокгольма є остаточними та не підлягає оскарженню. Учасники дійшли згоди про те, що місцем проведення арбітражного розгляду буде м. Стокгольм, Швеція; мовою арбітражного розгляду буде російська мова. Договір регулюється та тлумачиться у відповідності з нормами матеріального права України».

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 червня 2014 року був наданий дозвіл на примусове виконання остаточного рішення Арбітражного інституту Торгової палати м. Стокгольма, ухваленого 30 вересня 2011 року (в редакції 20 жовтня 2011 року, із змінами, внесеними Постановою №3 від 20 жовтня 2011 року) у справ №V 001/2011 за позовом Карлтон Трейдінг ЛТД, ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» та ДП «Готель «Козацький» Міністрества оборони України.

Крім того, рішенням Господарського суду міста Києва від 17 січня 2012 року у справі №32/612 за позовом ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» до Державного підприємства Міністерства оборони України «Готель Козацький» про зобов`язання належним чином виконання зобов`язання та за зустрічним позовом Державного підприємства Міністерства оборони України «Готель Козацький» до ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» про визнання недійсним договору, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17 квітня 2012 року, постановою Вищого господарського суду України від 10 липня 2012 року та постановою Верховного Суду України від 27 травня 2015 року, провадження у справі щодо позовних вимог ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» до Державного підприємства Міністерства оборони України «Готель Козацький» припинено, зустрічний позов Державного підприємства Міністерства оборони України «Готель Козацький» до ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» задоволено частково.

Визнано недійсним Договір про спільну інвестиційну діяльність за участю іноземного інвестора (без створення юридичної особи), укладений 03 жовтня 2000 року між Державним підприємством «Готель «Козацький», компанією «Карлтон Трейдінг ЛТД» та ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна».

Зазначеним рішенням суду було встановлено, що у відповідності до Статуту позивача за зустрічним позовом ДП «Готель «Козацький» засноване на державній власності та підпорядковане Міністерству оборони України.

У відповідності до статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про управління майном, що є у загальнодержавній власності», який був чинним на час укладення спірного договору, заборонено підприємствам, що є у загальнодержавній власності, передавати безоплатно закріплене за ними майно іншим підприємствам, організаціям і установам, а також громадянам.

Згідно із частиною першою статті 10 Закону України «Про підприємства в Україні», чинного на час укладення спірного договору, майно підприємства становлять основні фонди та оборотні кошти, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства.

Згідно із нормою абзацу шостого частини другої статті 10 вказаного закону відчуження від держави засобів виробництва, що є державною власністю і закріплені за державним підприємством, здійснюється виключно на конкурентних засадах (через біржі, за конкурсом, на аукціонах) у порядку, що визначається Фондом державного майна України. Одержані в результаті відчуження зазначеного майна кошти направляються виключно на інвестиції.

Фондом державного майна України наказом № 1477 від 30 липня 1999 року було затверджено Положення про порядок відчуження основних засобів, що є державною власністю (яке було чинним на час укладення спірного договору). У відповідності до п. 1 цього Положення «відчуження майна» - це передача права власності на державне майно, яке перебуває на балансі суб`єктів господарювання, іншим юридичним чи фізичним особам шляхом його продажу за грошові кошти.

Зважаючи на те, що спірним договором передбачається передача державного майна у спільну власність (тобто фактично здійснюється зміна форми власності), та така передача визначена не у формі, встановленій статтею 10 Закону України «Про підприємства в Україні», умови спірного договору не відповідають вищевказаним положенням статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про управління майном, що є у загальнодержавній власності» та статті 10 Закону України «Про підприємства в Україні».

За таких умов, господарський суд прийшов до висновку, що Договір про спільну інвестиційну діяльність від 03 жовтня 2000 року не відповідає положенням статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про управління майном, що є у загальнодержавній власності» та статті 10 Закону України «Про підприємства в Україні» (які були чинними на час укладення цього договору), а тому на підставі статей 203, 215 ЦК України він підлягає визнанню недійсним.

Зважаючи на те, що судом встановлено невідповідність Договору про спільну інвестиційну діяльність від 03 жовтня 2000 року вимогам закону на час його укладання, у відповідності до статей 215, 203 ЦК України це є підставою для визнання його недійсним. У відповідності до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

За таких умов недійсним є і положення пункту 14.4 Договору, яким встановлене арбітражне застереження. Зважаючи на те, що Додаткова угода №4 є невід`ємною частиною Договору, її положення також є недійсними.

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Наведеною нормою КАС України встановлені преюдиційні обставини, тобто ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили. Зазначені преюдиційні обставини є підставами для звільнення від доказування.

Так, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено, що у рішенні Господарського суду м. Києва від 17 січня 2012 року у справі №32/612 за позовом ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» до Державного підприємства Міністерства оборони України «Готель Козацький» про зобов`язання належним чином виконання зобов`язання та за зустрічним позовом Державного підприємства Міністерства оборони України «Готель Козацький» до ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» про визнання недійсним договору, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17 квітня 2012 року, постановою Вищого господарського суду України від 10 липня 2012 року та постановою Верховного Суду України від 27 травня 2015 року були досліджені всі обставини, які є предметом розгляду даного спору, висновки суду є зрозумілими для сторін та не відхиленими рішеннями судів вищих інстанцій, будь - яких інших доказів, які не були досліджені в ході розгляду справи господарським судом, позивачем суду не надано.

Отже, обставини, викладені у рішенні Господарського суду м. Києва є преюдиційними та доказуванню не підлягають.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками Окружного адміністративного суду міста Києва, що вимога позивача про визнання протиправним та скасування у повному обсязі рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 15 листопада 2016 року №21 задоволенню не підлягає, оскільки контролюючим органом було прийнято оскаржуване рішення на підставі рішення суду, яким визнано Договір про спільну інвестиційну діяльність за участю іноземного інвестора (без утворення юридичної особи) від 03 жовтня 2000 року №-1, що відповідає приписам Податкового кодексу України щодо підстав та процедури анулювання реєстрації платника податку на додану вартість, а інші вимоги зазначені в адміністративному позові є похідними.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Всі наведені апелянтами доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Готель "Козацький" Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Земляна Г.В.

Суддя Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлено - 08 серпня 2019 року.