Справа № 400/1616/19
Суддя: Запорожан Д.В.
Дата ухвалення: 2019-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

20 серпня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/1616/19

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача - Запорожана Д.В.

суддів - Осіпова Ю.В., Танасогло Т.М.,

розглянувши можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області подало апеляційну скаргу на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року у вищенаведеній справі.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2019 року вищенаведену апеляційну скаргу було залишено без руху, у зв`язку з тим, що її було оформлено з порушенням вимог ст. 296 КАС України, а саме п. 6 ч. 2 ст. 296 КАС України та не надано документа про сплату судового збору.

До суду апеляційної інстанції надійшла заява-клопотання від представника ГУПФ України в Миколаївській області про відстрочення сплати судового збору у зв`язку з відсутністю коштів, які не передбачені бюджетом.

Відповідно до ч.1 ст.133 КАС України та ч.1,2 ст.8 ЗУ «Про судовий збір», суд враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Однак, відсутність коштів у державного органу не є достатньою та беззаперечною підставою для звільнення його від виконання обов`язку щодо сплати судового збору.

До того ж, відповідно до ч.1 ст.133 КАС України, звільнення від сплати чи відстрочення стороні сплату судового збору є правом, а не обов`язком суду.

Також, згідно з п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22.05.2015р. №484-VІІІ зобов`язано Кабінет Міністрів України забезпечити відповідне фінансування державних органів, які позбавляються пільг щодо сплати судового збору.

Крім того, постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 08.07.2011р. №3674-VI «Про судовий збір» від 23.01.2015р. №2 судам роз`яснено, що якщо бюджетні установи діють як суб`єкти владних повноважень, то обмежене фінансування такої установи не є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від сплати.

Так, у встановлений судом строк, апелянт не усунув вищенаведені недоліки апеляційної скарги. Не обґрунтував свої вимоги у розумінні п. 6 ч. 2 ст. 296 КАС України та не надав до суду документ про сплату судового збору.

Так, пунктом 6 ч. 2 ст. 296 КАС України передбачено, що в апеляційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка подала апеляційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права.

Ця норма встановлює підстави, за якими суд апеляційної інстанції може прийняти апеляційну скаргу до розгляду, відтак суд не може зробити це на власний розсуд.

Варто зазначити, що стосовно підстав апеляційного оскарження, неправильність чи неповнота «дослідження доказів» і «встановлення обставин» у справі та «застосування норм права» вжито сполучники і/та.

Отже, для прийняття апеляційної скарги до розгляду вона повинна містити логічно пов`язані дані про неправильність чи неповноту застосування норм права, встановлення обставин у справі та дослідження доказів.

Або самостійне посилання на неправильність застосування норм права.

Тобто, апелянт повинен чітко вказати конкретну норму права, обставини, що вона встановлює та докази якими зазначені обставини повинні підтверджуватися.

Неправильним застосуванням норм права вважається неправильне тлумачення Закону, або застосування Закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування Закону, який підлягав застосуванню.

При цьому недостатньо лише формально зазначити в апеляційній скарзі, що судом першої інстанції було неправильно/неповно досліджено докази, встановлено обставини справи чи застосовано норми права.

Тобто, вищенаведені підстави апеляційного оскарження викладаються в апеляційній скарзі з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку, обставинами, що були встановлені судом та на підставі яких доказів.

Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судом першої інстанції було неправильно застосовано, які саме обставини наведеної норми права було неправильно встановлено, та які саме докази було неправильно чи неповно досліджено, а також обґрунтувати у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права, встановленні обставин чи дослідженні доказів та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися, встановлюватися обставини чи досліджуватися докази у справі.

Вищенаведених вимог, у даній справі апелянт не дотримався.

Так, в апеляційній скарзі, апелянт просто перелічив норми різних сфер законодавства, абстрактно зазначив, що суд першої інстанції не встановив усі обставини та не дослідив усі докази без будь-якого наведення в чому саме полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів, встановлення обставин чи застосуванні норм права.

Таке викладення "доводів" не дає можливості суду апеляційної інстанції перевірити правильність дослідження доказів, встановлення обставин справи чи застосування норм права саме в межах доводів апеляційної скарги.

Тобто, апеляційна скарга не містить підстав апеляційного оскарження, що є обов`язковим для такого виду документів.

Уточнену апеляційну скаргу апелянт не надав.

Частиною 2 ст. 298 КАС України передбачено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 4 ст. 169 КАС України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Отже, з урахуванням вищенаведених імперативних вимог Закону дана апеляційна скарга підлягає поверненню.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом зокрема в ухвалах від 10 липня 2019 року у справі №905/2142/12, від 08 липня 2019 року у справі №120/883/19-а, від 25 липня 2018 року у справі № 520/6958/16-а, від 17 серпня 2018 року у справі № 810/2180/18 та від 13 травня 2019 року у справі № 640/440/19.

Таким чином, оскільки апелянтом не виконано вимоги ухвали судді П`ятого апеляційного адміністративного суду про залишення апеляційної скарги без руху, колегія суддів вважає, що на даний час є усі законні підстави для повернення вказаної апеляційної скарги апелянту.

Керуючись ст.ст. 169, 298, 325, 329 КАС України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області - відмовити.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року - повернути апелянту.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Д.В. Запорожан

Судді: Ю.В. Осіпов

Т.М. Танасогло