Справа № 814/686/17
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2019-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

14 серпня 2019 року
Київ
справа №814/686/17
адміністративне провадження №К/9901/18086/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Дашутіна І.В.,
суддів Шишова О.О., Яковенка М.М.,
розглянув в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.06.2017 у складі судді Біносенка В.В. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.10.2017 у складі колегії суддів: Градовського Ю.М. (головуючого), Кравченка К.В., Лук`янчук О.В. у справі № 814/686/17 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:
1. ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини №58 від 24.02.2017 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності; зобов`язати військову частину виплатити незаконно утримане грошове забезпечення у розмірі 774 гривень; стягнути моральну шкоду в розмірі 2000 гривень.
2. Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.06.2017 в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
2.1. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.10.2017 рішення суду першої інстанції залишено без змін.
3. Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено:
3.1. ОСОБА_1 проходить військову службу у Збройних Силах України на посаді начальника відділення зв`язку та радіотехнічного забезпечення Військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) та має військове звання підполковник.
3.2. 04.01.2017 позивач подав рапорт про надання йому відпустки терміном 10 діб, з 10.01.2017.
3.3. 10.01.2017 командиром військової частини видано наказ №13 про надання ОСОБА_1 відпустки за сімейними обставинами зі збереженням грошового забезпечення строком на 10 діб, з 11 по 20 січня 2017 року.
3.4. Наказом командира військової частини від 23.01.2017 №51, за рапортом начальника штабу першого заступнику командира військової частини за фактом не виходу на службу 21.01.2017 начальником відділення зв`язку та радіотехнічного забезпечення підполковником ОСОБА_1 призначено службове розслідування.
3.5. Актом службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 не скоїв порушення військової дисципліни «невихід військовослужбовця на службу та самовільне залишення місця служби без поважних причин більше 3 годин протягом робочого дня», оскільки 21.01.2017 це була субота, вихідний день у Збройних Сил України, а про проведення 21.01.2017 у вихідний день парко-господарських робіт він не був своєчасно сповіщений.
3.6. Разом з цим, службовим розслідуванням було встановлено, що невихід підполковника ОСОБА_1 на службу 21.01.2017 став можливим внаслідок того, що в порушення вимог п.40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, перед відбуттям у відпустку не відрекомендувався безпосередньому командиру та не уточнив дату виходу з відпустки.
3.7. Наказом командира військової частини від 24.02.2017 №58 «Про результати службового розслідування по факту невиходу на службу підполковника ОСОБА_1 » за невиконання вимог статті 40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України начальнику відділення зв`язку та радіотехнічного забезпечення підполковнику ОСОБА_1 оголошено догану.
4. Вважаючи дії відповідача про оголошення догани протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.
5. Відмовляючи в задоволені позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що командир військової частини при накладенні на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани діяв у межах повноважень та у спосіб встановлений законом, оскільки було встановлено порушення ОСОБА_1 вимог Статуту Збройних Сил України.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:
6. Позивач звернувся із касаційною скаргою, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
7. Аргументи касаційної скарги зводяться до того, що судами попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваного судового рішення неправильно застосовано норми матеріального права і порушено норми процесуального права.
8. Скаржник наголошує, що судами дана невірна оцінка обставинам справи, оскільки не взято до уваги показання свідка, який підтвердив факт відрекомендування позивача 10.01.2017 про відбуття у відпустку, а відсутність записів у Книзі інструктажу особового складу, який убуває у відпустку, на думку позивача не є належним доказом його не відрекомендування безпосередньому начальнику про відбуття у відпустку.
9. Відповідачем подані заперечення на касаційну скаргу, в яких він просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
9.1. На обґрунтування заперечень вказує, що оскаржувані судові рішення постановлені на основі правильного застосування норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції та висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги:
10. Конституція України
10.1. Частина 2 статті 19. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
11. Кодекс адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017 року)
11.1. Частина 3 статті 2. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
12. Закон України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 N 551-XIV.
12.1. Стаття 4. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:
- додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю;
- додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;
- виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;
- поводитися з гідністю й честю, не опускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
12.2. Стаття 5. За стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
12.3 Стаття 45. У разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.
12.4. Стаття 70. Командир роти (корабля 4 рангу), батальйону (корабля 3 рангу) щодо підлеглих офіцерів користується правом робити зауваження, оголошувати догану, сувору догану.
Командир окремого батальйону (корабля 2 рангу), а також командир окремої військової частини, який користується відповідно до статті 8 цього Статуту дисциплінарною владою командира батальйону (корабля 3 рангу), крім того, мають право попереджувати офіцерів про неповну службову відповідність.
12.5 Стаття 71. Командир полку (корабля 1 рангу), бригади, дивізії щодо підлеглих офіцерів має право:
а) робити зауваження, оголошувати догану, сувору догану;
б) попереджувати про неповну службову відповідність.
12.6. Стаття 83. На військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
12.7. Стаття 84. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
13. Закон України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 .03.1999 № 548-XI.
13.1. Стаття 40. Військовослужбовці самостійно відрекомендовуються своєму безпосередньому начальникові у разі:
- призначення на посаду і звільнення з неї;
- присвоєння військового звання;
- вручення нагороди;
- відбуття чи повернення з відрядження, відпустки або лікування.
Відрекомендовуючись своєму безпосередньому начальникові, військовослужбовці називають свою посаду, військове звання, прізвище та причину звертання.
14. Наказ Міністра оборони України «Про затвердження Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України» від 15.03.2004 №82.
14.1 Пункт 1.1. Ця Інструкція визначає підстави, порядок призначення і проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, які допустили правопорушення (порушення військової дисципліни та громадського порядку).
14.2. Пункт 1.3. Рішення про проведення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
14.3. Частина друга пункту 2.2. Особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право давати усні та письмові пояснення, робити заяви, подавати документи і порушувати клопотання про витребування та залучення нових документів, опитування відповідних осіб, проведення додаткових ревізій.
14.4. Пункт 4.1. За результатами службового розслідування складається акт, у якому, крім положень, що визначені пунктом 3 цієї Інструкції, обов`язково зазначаються:
- посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді особи, стосовно якої проведено службове розслідування;
- підстави службового розслідування;
час, місце, суть порушення, який нормативний акт порушено (його назва, дата прийняття);
-обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність чи знімають вину;
-заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення;
-пропозиція щодо притягнення винних осіб до відповідальності;
інші заходи, які пропонується здійснити.
14.5. Пункт 4.2. Акт службового розслідування підписується особами, якими воно проводилося. Кожен учасник розслідування має право викласти свою окрему думку.
14.6. Пункт 4.3. Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд посадовій особі, яка призначила розслідування. До акта додаються всі матеріали розслідування.
Посадова особа, яка призначала службове розслідування, проводить бесіду з військовослужбовцем, стосовно якого воно проводилось.
15. Вказані норми дають підстави вважати, що недотримання дисципліни та порушення вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, тягне за собою певні наслідки встановлені нормами зазначених статутів.
16. Перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.
17. З аналізу наведених норм Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України вбачається, що командирам надано право накладати дисциплінарне стягнення у вигляді догани у випадках, передбачених нормами зазначених статутів.
18. Такі випадки передбачені, у тому числі, статтею 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зокрема, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни командир накладає дисциплінарне стягнення.
19. Як встановлено судами попередніх інстанцій, відрекомендування позивача командиру відбулося лише 06.01.2017 під час погодження рапорту про надання відпустки, про що зазначає сам ОСОБА_1 у своїй позовній заяві. В Книзі інструктажу особового складу, який убуває у відпустки, відрядження військової частини відсутні відомості про проходження ОСОБА_1 відповідного інструктажу перед відбуттям у відпустку 11.01.2017.
20. Відповідно до статті 84 Статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
21. Таким чином, Статут допускає можливість накладення командиром дисциплінарного стягнення на військовослужбовця і без проведення службового розслідування.
22. В даному випадку судами встановлено, що службове розслідування за фактом невідрекомендування не проводилося, а командир скористався своїм правом накласти дисциплінарне стягнення без проведення службового розслідування.
23. Службове розслідування проведено за іншим фактом невиходу на службу 21.01.17, яке свого підтвердження не знайшло, а тому дисциплінарне стягнення за це до позивача вжито не було.
24. Разом з тим, оскільки за фактом невідрекомендування позивача про відбуття у відпустку не передувало службове розслідування, вбачається безпідставність посилань ОСОБА_1 на відсутність співбесіди, як на порушення порядку проведення розслідування визначеного наказом Міністра оборони України від 15.03.2004 №82, оскільки вимоги зазначеного порядку в даному випадку не застосовуються.
25. Враховуючи наведене, суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції у справі. Усі доводи та їх обґрунтування викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
26. За таких обставини, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову.
27. Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судами обставин та доказів.
28. Колегія суддів зазначає, що за змістом частини 2 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
29. Частиною 1 статті 350 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
30. З огляду на наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - залишенню без змін.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -
ПОСТАНОВИВ:
31. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
32. Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.06.2017 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.10.2017 у справі № 814/686/17 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
33. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Cуддя-доповідач І.В. Дашутін

Судді О.О. Шишов

М.М. Яковенко