Справа № 803/1130/13-а
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2019-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

15 серпня 2019 року

Київ

справа №803/1130/13-а

адміністративне провадження №К/9901/2880/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., за участю секретаря судового засідання - Лопушенко О.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуГоловного управління Державної фіскальної служби у Волинській області
на постановуВолинського окружного адміністративного суду від 10.06.2013 (суддя Денисюк Р.С.)
та ухвалуЛьвівського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2014 (колегія у складі суддів: Рибачук А.І., Клюба В.В., Яворський І.О.)
у справі№ 803/1130/13-а
за позовомПриватного акціонерного товариства «Гнідавський цукровий завод»
доГоловного управління Державної фіскальної служби у Волинській області
проскасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Гнідавський цукровий завод» (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Гнідавський цукровий завод») звернулося з адміністративним позовом до Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби (правонаступником якої є Головне управління Державної фіскальної служби у Волинській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.04.2013 № та № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки податкового органу, викладені в акті перевірки, про нікчемність правочинів укладених із контрагентами є помилковими, оскільки сторони в повному обсязі виконали свої зобов`язання, що підтверджується відповідними первинними документами.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 10.06.2013 у даній справі, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2014, позовні вимоги задоволено повністю.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з чим погодився суд апеляційної інстанції, виходив з необґрунтованості висновків відповідача про порушення позивачем вимог податкового законодавства, оскільки реальність господарських операцій, проведених позивачем з контрагентами, підтверджується первинними документами, проте висновки акта ґрунтуються лише на актах перевірки податковими органами контрагентів позивача за відсутності дослідження первинних документів позивача, що в свою чергу свідчить про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Касаційний суд, розглядаючи касаційну скаргу відповідача в межах її доводів, вважає висновки судів попередніх інстанцій про незаконність податкових повідомлень-рішень передчасними, та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а відтак такі судові рішення не є такими, що відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 242 КАС України.

Так, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до приписів статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинної на період розгляду судами попередніх інстанцій даної справи) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно пункту 3 частини третьої даної статті процесуального Закону передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу (стаття 71 вказаного Кодексу).

Наведені положення, знаходять також своє відображення і у Кодексі адміністративного судочинства України, який є чинний на час розгляду Верховним Судом даної касаційної скарги.

При цьому наведені приписи процесуального Закону судами виконано не було.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Луцькою ОДПІ на підставі наказу від 09.04.2013 № 1171 та повідомлення від 09.04.2013 № 000020 було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ПАТ «Гнідавський цукровий завод» з питань здійснення фінансово-господарських операцій з ТОВ «АЛЬФА ДІАС», ТОВ «Онікс Компані ЛТД», ТОВ «Фірма АС1А», ТОВ «Константа - Інкорпорейтед», ТОВ «УМК Укрмасло компанія», ПП «Індастріалсервіс», ТОВ «Лідерком», ПП «Еверест», ТОВ «Пром Альянс ЛТД», ТОВ Еккобуд» за період з 01.01.2010 по 28.02.2013 р., про що складено акт від 09.04.2013 № 1876/22.1/00372658.

В акті перевірки зроблено висновок про порушення позивачем вимог пункту 138.2. статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, п. 5.1, підпункту 5.3.9 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 8554695,00 грн.

Крім того, податковим органом встановлено порушення пунктів 198.1, 198.2, 198.6 статті 198 ПК України та підпунктів 7.4.1, 7.4.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 7915522,00 грн.

В основу даного акту перевірки покладено дані, отримані працівниками Луцької ОДПІ відповідно до первинних документів, наданих позивачем на письмові запити Луцької ОДПІ та інших документів щодо проведення транзитних фінансових потоків із підприємствами з ознаками фіктивності, а саме: ТзОВ «АЛЬФА ДІАС», ТзОВ «Онікс Компані ЛТД», ТзОВ «Фірма АС1А», ТзОВ «Константа - Інкорпорейтед», ТзОВ «УМК Укрмасло компанія», ПП «Індастріалсервіс», ТзОВ «Лідерком», ПП «Еверест», ТзОВ «Пром Альянс ЛТД», ТзОВ «Еккобуд». Ознаки фіктивності даних підприємств встановлені відповідачем на підставі отриманих даних про порушення кримінальних справ відносно посадових осіб вказаних підприємств, актів зустрічних звірок та актів перевірок вказаних підприємств. Таким чином, відповідач вважає, що вищевказані контрагенти ніяких товарів ПАТ «Гнідавський цукровий завод» не реалізовували та ніяких послуг не надавали. Фінансово-господарська діяльність ПАТ «Гнідавський цукровий завод» здійснювалась поза межами правового поля та проведена з метою отримання останнім податкової вигоди у вигляді мінімізації сплати до бюджету ПДВ та податку на прибуток. Тобто, договори, укладені між ПАТ «Гнідавський цукровий завод» та його контрагентами, зазначеними в акті перевірки, не спричинили реальних правових наслідків та мають ознаки нікчемності.

На підставі акта перевірки, 25.04.2013 Луцькою ОДПІ було винесено податкові повідомлення-рішення № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 11521836,00 грн., в тому числі: за основним платежем - 8554695,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 2967141,00 грн. та № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 11888800,75 грн., в тому числі: за основним платежем - 7915522,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 3953278,75 грн.

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що реальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Константа- Інкорпорейтед» при виконанні договорів поставки від 30 серпня 2011 року № 30/08 та від 05 грудня 2011 року № 05/12; ТОВ «ЕККОБУД» при виконанні договору від 02 жовтня 2009 року № 142 з еколого-теплотехнічних випробувань парових котлів; ТОВ «Лідерком» при виконанні договору від 08 серпня 2011 року № 02/08 з монтажу, налагодженню та пуску установок РЮПРО фірми «SAMAG» (Німеччина); з ПП «Промтек» при виконанні договору від 09 червня 2011 року № 5 з поставки пробовідбірника РЮПРО; ТОВ «Онікс Компані ЛТД» при виконанні договорів від 01 грудня 2011 року № 01/12 та від 27 жовтня 2011 року № 27/10, від 27 жовтня 2011 року № 27/10К та від 14 лютого 2012 року № 14/02 з поставки мазуту М-100, коксу, обладнання, запасних частин та допоміжних матеріалів; ТОВ «Пром Альянс ЛТД» при виконанні договору від 20 червня 2011 року № 5 з поставки товару; ТОВ «Фірма «АСІА» при виконанні договору від 01 жовтня 2012 року № 01/10 про поставку нафтопродуктів; ПП «Еверест» договорів від 27 травня 2011 року № 124/11 про поставку вугілля та від 25 травня 2011 року № 25/05 про зберігання цукру-піску; ТОВ «АЛЬФА-ДІАС» договорів від 25 серпня 2011 року № 25/08, від 29 листопада 2011 року № 29/11 та від 09 лютого 2012 року № 09/02 про поставку цукру білого в мішках, підтверджується первинними документами податкового обліку, які характерні для такого роду господарських взаємовідносин та обов`язковість ведення яких передбачена нормами законодавства України, а саме: податковими накладними, платіжними дорученнями, актами приймання-передачі векселів, видатковими накладними, актами прийому-передачі товару, робіт (надання послуг), звітами про рух придбаного товару по цукровому складу, прибутковими ордерами, специфікаціями.

Згідно пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», тут і надалі чинного на час виникнення спірних правовідносин, валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

В силу вимог підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Приписами пункту 135.2 статті 135 та пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України встановлено, що як доходи, так і витрати, визначаються на підставі первинних документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У пункті 1.3 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість», тут і надалі чинного на час виникнення спірних правовідносин, платника податку визначено як особу, яка згідно із цим Законом зобов`язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем.

Згідно з пунктом 10.2 статті 10 того самого Закону платники податку, визначені у підпунктах «а», «в», «г», «д» пункту 10.1 цієї статті, відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту і своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону.

Податкові зобов`язання з ПДВ у відповідності до положень Закону України «Про податок на додану вартість» визначаються сальдовим методом, який передбачає необхідність врахування як надходжень сум податку разом із вартістю товарів (послуг), що поставляються платником податку, так і витрат цього платника на сплату сум ПДВ у складі ціни товарів (послуг), що придбані ним з метою використання у господарській діяльності (підпункт 7.7.1 пункт 7.7 статті 7 цього Закону).

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 зазначеного Закону не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Згідно вимог підпункту 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

Відповідно до приписів підпункту «а» пункту 198.1 та пунктів 198.2, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

В силу положень пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За вимогами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Проведення господарських операцій суб`єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.

Разом з тим, суди не дослідили та не дали належну оцінку доводам податкового органу, що всі господарські операції стосувались поставки різних груп товарів, а тому їх суть і специфіка підлягають ретельному дослідженню кожна окремо, а не узагальнюючи інформацію про наявність первинних документів. Так, фактична поставка нафтопродуктів (мазуту) може здійснюватися лише спеціальним транспортом, що може підтверджуватись товаро-транспортними документами, або іншими документами відповідно до умов договорів, які відсутні. Також підлягають перевірці доводи податкового органу про наявність судових рішень щодо деяких контрагентів, якими встановлені обставини відсутності їх господарської діяльності. Поза увагою суду залишено доводи податкового органу про відсутність ділової мети при придбані цукру, оскільки позивач сам спеціалізується на виготовлені цукру.

Крім того, наявність кримінальних проваджень щодо контрагентів (за висновками податкового органу - з ознаками фіктивності) також підлягає окремому дослідженню, оскільки статус фіктивного підприємництва не сумісний з легальною діяльністю. Так, податковий орган звертав увагу суду, що відносно посадових осіб ТОВ «Лідерком» порушено кримінальну справу по ст.205, ч.3 ст. 212 КК України. Крім того, директор ТОВ «Константа-Інкорпорейтед» ОСОБА_1 пояснювала, що не причетна до створення та діяльності цього підприємства.

У постанові Верховного Суду України від 5 березня 2012 року (справа № 21-421а11) міститься правовий висновок, відповідно до якого податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Верховний Суд України неодноразово висловлював висновки щодо застосування норм матеріального права, що регулюють подібні спірним правовідносини, у постановах, прийнятих за результатами розгляду справ з підстави, передбаченої у пункті 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (постанови від 24.05.2016 у справі № 21-5332а15, від 14.06.2016 у справі № 21-1318а16, від 22.11.2016 у справі № 21-2430а16).

Висновки Верховного Суду України полягають у тому, що надання платником податків податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством, про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, окрім як якщо податковий орган не довів, що відомості, які містяться в документах, є недостовірними. Статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального її підтвердження первинними документами.

При цьому, наявність у покупця належно оформлених документів, необхідних для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою формування податкового кредиту.

Вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Верховним Судом правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

За правилами пункту 1 частини 2 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

З огляду на викладене, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області задовольнити частково.

2. Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 10.06.2013 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2014 скасувати, а справу направити на новий розгляд до Волинського окружного адміністративного суду.

3. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко

І.А. Васильєва

С.С. Пасічник ,

Судді Верховного Суду