Справа № 520/6008/19
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2019-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2019 р.Справа № 520/6008/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Сіренко О.І. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

представник позивача ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 25.06.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В., м. Харків по справі № 520/6008/19

за позовом ОСОБА_3

до Директора Державного бюро розслідувань Труби Романа Михайловича , Державного бюро розслідувань

про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_3 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Директора Державного бюро розслідувань Труби Романа Михайловича, Державного бюро розслідувань, в якому просив суд: визнати протиправними дії Директора ДБР Труби Р.М. з прийняття рішення про звільнення ОСОБА_3 та винесення наказу № 148-ос та зобов`язати Директора Державного бюро розслідувань Трубу Романа Михайловича утриматися від прийняття рішення, зокрема, шляхом видання наказів, розпоряджень інших формах, про звільнення ОСОБА_3 з посади Директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, без погодження (отримання згоди) такого рішення із першим заступником та заступником Директора Державного бюро розслідувань у відповідності до положень ч. 2 ст. 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань»;

визнати протиправним та скасувати наказ про звільнення №148-ос від 28.05.2019 р.;

поновити ОСОБА_3 на посаді Директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.06.2019 р. відкрито спрощене провадження в адміністративній справі №520/6008/19.

Через канцелярію суду 25.06.2019 р. позивачем подано клопотання, яким він просить суд: зупинити дію індивідуального акта - Наказу Директора Державного бюро розслідувань Труби Р.М. про звільнення Директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_3 № 148-ос від 28.05.2019 року, до моменту розгляду судом спору по суті та набрання законної сили рішенням суду;

заборонити Директору Державного Бюро Розслідувань Трубі Роману Михайловичу приймати рішення, зокрема, шляхом видання наказів, розпоряджень або інших актів індивідуальної дії про звільнення ОСОБА_3 з посади Директора ТУ ДБР у місті Полтаві без погодження такого рішення із першим заступником та заступником Директора ДБР, а також без подання Конкурсної комісії;

заборонити Директору Державного бюро розслідувань Трубі Роману Михайловичу приймати рішення про оголошення конкурсу на заняття вакантної посади Директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, та оголошення конкурсу, до моменту розгляду судом спору по суті та набрання законної сили рішенням суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25.06.2019 року у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі №520/6008/19 за позовом ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Директора Державного бюро розслідувань Труби Романа Михайловича (вул. Симона Петлюри, буд. 15, м. Київ 32,01032), Державного бюро розслідувань (вул. Симона Петлюри, буд. 15, м. Київ 32, 01032) про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді - відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану ухвалу, ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити у повному обсязі та вжити заходів забезпечення позову по справі № 520/6008/19.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що ухвала ухвалена при неповному з`ясуванні обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначив, що ним повністю доведено необхідність вжиття відповідних заходів з урахуванням приписів частини 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, проте судом першої інстанції постановлено оскаржувану ухвалу з недостатнім обгрунтуванням підстав відхилення доводів заявника.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представники позивача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті ухвали, норм матеріального та процесуального права, просили скасувати оскаржувану ухвалу, ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити у повному обсязі та вжити заходів забезпечення позову по справі № 520/6008/19, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

В судове засідання представники відповідачів не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності представників відповідача.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, виходив з того, що позивач не довів необхідність вжиття відповідних заходів з урахуванням приписів частини 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому у суду відсутні законні підстави для постановлення судового рішення про забезпечення позову у спосіб, заявлений позивачем.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Отже, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Слід зазначити, що підстави забезпечення позову, передбачені ч.2 ст. 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Положеннями ч.1 ст. 151 КАС України визначені види забезпечення позову, а саме:

1) зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) заборона відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановлення обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) заборона іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупинення стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому, відповідно до ч.2 ст. 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

При розгляді заяви про забезпечення адміністративного позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з врахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або є очевидними ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції відмічає, що у заяві про забезпечення позову не доведено та документально не підтверджено існування обставин, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, а також не наведено жодних доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду або захист прав, свобод та інтересів позивача стане неможливим без вжиття таких заходів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №826/9263/17, постанові від 06 лютого 2019 року по справі №826/13306/18 (адміністративне провадження №К/9901/67628/18).

Крім того, колегія суддів зазначає, що наявність очевидних ознак протиправності рішення відповідача, на які посилається позивач у своєму клопотанні про забезпечення позову, може бути встановлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за наслідком розгляду справи по суті.

Сама лише думка позивача з приводу ускладнення в майбутньому виконання рішення суду не може бути визнана судом достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову у спірних правовоідносинах, оскільки є суб`єктивним судженням позивача, без зазначення існуючої очевидної небезпеки заподіяння шкоди позивачу.

Згідно з Рекомендаціями №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13.09.1989р., рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» в адміністративних справах щодо визнання незаконним рішення про звільнення з посад позовними вимогами є скасування правових актів індивідуальної дії та поновлення на посаді.

Забезпечуючи такий позов шляхом зупинення дії правового акта індивідуальної дії про звільнення з посади, суд фактично продовжує службові відносини між позивачем та роботодавцем (суб`єктом владних повноважень) з відповідними наслідками - виконанням службових обов`язків, виплатою заробітної плати тощо. Таким чином, судом фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Отже, судам слід мати на увазі, що забезпеченням зазначеного адміністративного позову в такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, передбачених КАС України, що є неприпустимим.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 у справі № 800/521/17 зазначила, що позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає хибними твердженням позивача, що застосування заходу забезпечення позову у вигляді зупинення наказу про його звільнення спрямоване виключно на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог і жодним чином не вирішує спір по суті, оскільки однією із позовних вимог ОСОБА_3 є поновлення його на посаді директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, і забезпечення позову у такий спосіб фактично є поновленням його на роботі і вирішенням спору по суті, що фактично унеможливить, у разі відмови в задоволенні позову, реалізацію наказу про його звільнення.

Отже, судова колегія вважає, що позивачем не наведено достатніх доводів, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких він звернувся до суду в подальшому, оскільки у разі встановлення під час розгляду справи обставин щодо протиправності оскаржуваного наказу про звільнення позивач підлягатиме поновленню на займаній посаді з одночасною виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Щодо твердження позивача про очевидність протиправності наказу про його звільнення колегія суддів зазначає, що надання таких висновків неможливе без оцінки доказів та попереднього встановлення обставин, що повинно відбуватися під час розгляду судом справи по суті.

Так, у рекомендованих суддям адміністративних судів постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 № 14 Узагальненнях практики застосування адміністративними судами першої інстанції глав 1-4 розділу III Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду та вирішення адміністративних справ зазначено: «висновки щодо очевидності ознак протиправності дій та/чи бездіяльності відповідачів можуть бути зроблені лише на підставі дослідження поданих сторонами доказів у справі у судовому засіданні. Водночас спостерігаються випадки безпідставного застосування забезпечення адміністративного позову або фактичне вирішення спірної поведінки суб 'єкта правовідносин шляхом прийняття рішення про забезпечення адміністративного позову. Зокрема, поза увагою судів першої інстанції залишалося те, що забезпеченню адміністративний позов підлягає лише за умови, якщо захист прав та інтересів осіб буде ускладнено або унеможливлено до прийняття рішення по суті позовних вимог.».

Аналогічна правова позиція міститься в ухвалі Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 817/3067/15, в якій зазначено, що вжиття заходів забезпечення адміністративного позову неможливе без оцінки доказів та попереднього встановлення обставин.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 25.06.2019 року по справі 520/6008/19 прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 25.06.2019 року по справі № 520/6008/19 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)В.А. Калиновський
Судді(підпис) (підпис) О.І. Сіренко О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 19.08.2019 року