Справа № 300/1164/19
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2019-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2019 р. справа № 300/1164/19

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Тимощука О.Л., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області

про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) №43394-50 від 06.11.2018 та №43394-50 від 04.02.2019, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, також - позивач), 28.05.2019, звернувся в суд з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області (надалі, також - відповідач) про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) №43394-50 від 06.11.2018 та №43394-50 від 04.02.2019.

Позовні вимоги мотивовані тим, що жодної процедури з приводу державної реєстрації ОСОБА_1 як суб`єкта підприємницької діяльності не проводилось, а тому, на переконання позивача, нарахування відповідачем податкового боргу зі сплати ЄСВ є безпідставним та неправомірним.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.06.2019 позовну заяву залишено без руху, надано десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків шляхом подання документу про сплату судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок (а.с.43-45).

Позивач у строк, встановлений судом недоліки позовної заяви усунув, тому ухвалою суду від 18.06.2019 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, згідно із правилами, встановленими статтею 262 КАС України. (а.с.1-2).

З метою повного, всебічного і об`єктивного дослідження обставин справи ухвалою суду від 19.06.2019 витребувано у Долинської районної державної адміністрації та Долинської міської ради усі наявні належним чином засвідчені копії матеріалів, що стосуються проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ; письмові пояснення щодо проведення будь-яких реєстраційних процедур стосовно ОСОБА_1 за період з 29.08.2003 по 04.02.2019 (а.с.53-55).

На електронну адресу суду 25.06.2019 від Долинської районної державної адміністрації надійшов лист від 24.06.2019 №1515/01-92/077, відповідно до змісту якого, у період з 2013 по 2016 роки повноваження щодо державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та зберігання реєстраційних справ здійснювалися реєстраційною службою Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області. Головним територіальним управлінням юстиції в Івано-Франківській області передано Долинській районній державній адміністрації реєстраційні справи на зберігання, однак, згідно із матеріалами акту прийому-передачі реєстраційних справ, реєстраційна справа державної реєстрації фізичної особи-підприємця Кунченка Ігоря Анатолійовича Долинській районній державній адміністрації не передавалась (а.с.63).

Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву за №737/09-19-10-02 від 05.07.2019, що надійшов на адресу суду 09.07.2019 (а.с.67-69). У відзиві проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 представник відповідача заперечив, вказав, що згідно із карткою платника податків та даних Виконавчого комітету Долинської міської ради, позивач є фізичною особою-підприємцем та відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» починаючи з 01.01.2017 зобов`язаний сплачувати до державного бюджету зобов`язання зі сплати єдиного внеску, незалежно від отриманого доходу у звітному році. Разом з цим, в обґрунтування правомірності винесених податкових вимог представник відповідача вказав на приписи пунктів 1 та 3 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Стосовно податкової вимоги №Ф-43394-50 від 31.01.2019 пояснив, що таку відповідачем винесено з огляду на збільшення заборгованості у сумі 2 457,18 грн, у решті суми ця вимога, містить ідентичний склад із вимогою №Ф-43394-50 від 06.11.2018.

Враховуючи наведене, представник вважає позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Від Долинської міської ради на електронну адресу суду надійшов лист, згідно зі змістом якого, за даними електронної бази даних та журналу реєстрації фізичних осіб-підприємців позивач зареєстрований Долинською районною державною адміністрацією 29.08.2003 за №2811; одержання свідоцтва підтверджується особистим підписом ОСОБА_1 в журналі реєстрації; при здійсненні перевірки журналу скасування реєстрації фізичних осіб-підприємців про припинення позивачем підприємницької діяльності не знайдено; в період з 29.08.2003 по 04.02.2019 стосовно ОСОБА_1 не проведено жодної реєстраційної процедури (а.с.76).

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши в сукупності позовну заяву, відзив на позов та письмові докази, наявні в матеріалах даної адміністративної справи, встановив такі обставини.

Відповідно до копії книги реєстрації фізичних осіб, 26.08.2003 позивачем подано документи для проведення його державної реєстрації в якості фізичної особи-підприємця та 29.08.2003 реєстрацію проведено, одержання позивачем свідоцтва підтверджено власним підписом останнього (а.с.83-84).

Згідно із твердженнями позивача у позовній заяві, на поштову адресу ОСОБА_1 20.11.2018 надійшла Вимога №Ф-43394-50 від 06.11.2018 про сплату боргу (недоїмки) із ЄСВ у розмірі 15 819,54 грн (а.с.14).

Не погоджуючись із таким нарахуванням боргу, дружина позивача ОСОБА_2 23.11.2018 звернулась до начальника Податкової служби м. Долина із заявою, у якій просила надати детальну інформацію стосовно документів, звітів, що слугували підставою винесення оскарженої податкової вимоги №Ф-43394-50; просила припинити будь-які нарахування зобов`язань, оскільки позивач не здійснював та не здійснює підприємницької діяльності, жодних документів для проведення реєстраційних дій не надавав (а.с.15).

У відповідь на подану заяву від відповідача направлено дружині позивача листа №364/10/09-19-50-13-25 від 30.11.2018 у якому зазначено, що згідно довідки державного реєстратора Долинської міської ради ОСОБА_1. зареєстрований як фізична особа-підприємець 29.08.2003 за №2811; станом на 23.11.2018 позивач перебуває в контролюючому органі на обліку як платник податків на загальній системі оподаткування (а.с.24 та зворотна сторона).

Водночас, Державною фіскальною службою України направлено позивачу рішення про залишення скарги без розгляду від 17.01.2019 №2393/6/99-99-11-05-02-25, у зв`язку із відсутністю на скарзі дати, номера та підпису скаржника (а.с.32 та зворотна сторона).

Заперечуючи проти правомірності винесеної податкової вимоги №Ф-43394-50 позивач звертався із листом-опротестуванням від 26.01.2019 до Головного управління ДФС України (а.с.17-21).

У відповідь, ОСОБА_1 отримано повідомлення про розгляд скарги від 26.02.2019 №9373/6/99-99-11-05-02-25, у якій зазначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) не підлягає адміністративному оскарженню, оскільки така скарга уже була предметом розгляду ДФС України, про що йдеться у рішенні про залишення скарги без розгляду від 17.01.2019 №2393/6/99-99-11-05-02-25.

Також, позивач 28.01.2019 звернувся до державного реєстратора Долинської міської ради із заявою, у якій просив зняти його з обліку як платника податків на загальній системі оподаткування (а.с.22).

У відповідь ОСОБА_1 , отримано листа №К/7 від 27.02.2019, у якому вказано, що у зв`язку із тим, що державна реєстрація позивача як фізичної особи-підприємця проведена до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб-підприємців та громадських формувань», а тому, відомості щодо позивача в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не включено. Для проведення реєстрації припинення підприємницької діяльності потрібно подати заяву за формою 13 про державну реєстрацію включення відомостей про фізичну особу-підприємця до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; після цього, позивач зможе подати заяву за формою 12 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності (а.с.25 та зворотна сторона).

Окрім цього, 19.02.2019 позивачем отримано ще одну податкову вимогу №Ф-43394-50 від 04.02.2019 про погашення заборгованості з ЄСВ в сумі 18 276,72 грн (а.с.13), із правомірністю винесенням якої не погоджується із підстав, викладених вище.

Відтак, вважаючи оскаржені вимоги про сплату боргу (недоїмки) протиправними, з метою їх скасування та відновлення порушеного права, позивач звернувся із позовною заявою до суду.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Оцінюючи наведені сторонами аргументи, суд керується положеннями Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, враховує приписи Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VIII від 06.12.2016, Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, а також іншими законами та підзаконними нормативно-правовими актами.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску врегульовано положеннями Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (надалі, також - Закон № 2464-VI).

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону № 2464-VI збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються, зокрема, за принципами законодавчого визначення умов і порядку його сплати; обов`язковості сплати; законодавчого визначення розміру єдиного внеску; відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.

Платниками єдиного внеску, згідно із приписами статті 4 цього Закону, є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною 2 статті 6 № 2464-VI передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний, серед іншого, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно із положеннями пункту 2 частини 1 статті 7 Закону, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Абзацом 3 частини 8, а також, частинами 11 і 12 статті 9 Закону передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Водночас, пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону встановлено, що недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно із приписами статті 25 Закону № 2464-VI, у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Окрім вищенаведених правових норм, процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом № 2464-VI, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів врегульовано Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (надалі, також - Інструкція №449).

Так, відповідно до розділу VI Інструкції, до платників, які не виконали визначені Законом №2464-VI обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення. У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Так, відповідно до наявного у матеріалах справи витягу з картки платника Автоматизованої інформаційної системи ДФС України «Податковий блок» за 2018-2019 роки станом на 31.03.2019 заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску становить 18 276,72 грн (а.с.72-73).

Разом з цим, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ДФС в Івано-Франківській області з 04.09.2003 та зареєстрований платником ЄСВ (реєстраційний номер 05.11.0667) (а.с.71 та зворотна сторона).

Згідно зі змістом позовної заяви, ОСОБА_1 стверджує про те, що 26.08.2003 звертався до державного реєстратора стосовно проведення реєстрації його як фізичної особи-підприємця. Однак, 27.08.2003, так і не отримавши свідоцтва про державну реєстрацію, написав заяву про відмову у проведенні такої реєстраційної дії, яку державний реєстратор прийняв та запевнив, що жодної процедури щодо позивача не проводилось.

Проте, до матеріалів справи позивачем не долучено жодних письмових доказів на підтвердження подання заяви про відмову у проведенні будь-яких реєстраційних дій. Натомість, до листа Долинської міської ради додано копію книги реєстрації фізичних осіб, де за номером 2811 внесено відомості стосовно реєстрації 29.08.2003 ОСОБА_1 та міститься підпис останнього про отримання свідоцтва (а.с.83-84). Наведені обставини спростовують доводи позивача стосовно не отримання ним жодних реєстраційних документів та не проведення державної реєстрації його як фізичної особи-підприємця.

Суд також не погоджується із посиланням позивача на норми Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 15.05.2003 № 755-IV.

Так, відповідно до пункту 1 Прикінцевих положень Закону у редакції від 15.05.2003, цей Закон набирає чинності з 1 липня 2004 року. Таким чином, з огляду на те, що реєстрацію позивача як фізичної особи-підприємця проведено 29.08.2003, положення Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» на спірні правовідносини не поширюються.

Окрім цього, відповідно до листа Долинської міської ради від 27.02.2019 №К/7, позивачу роз`яснено, що відомості стосовно нього як фізичної особи-підприємця не внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а тому, з метою реєстрації припинення підприємницької діяльності позивачу спочатку слід подати заяву встановленого зразка про державну реєстрацію включення відомостей про фізичну особу-підприємця до Єдиного реєстру, та після цього - заяву відповідної форми про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VIII від 06.12.2016 який набрав чинності 01.01.2017) внесено зміни, зокрема до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VІ .

Відповідно до внесених змін для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року (редакція закону з 01.01.2017 року), у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу (редакція Закону з 01.01.2018 року), такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1 Закону №2464-VІ мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону №2464-VІ максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок

Відповідно до частини 5 статті 8 Закону №2464-VІ Єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Мінімальний страховий внесок у 2017 році становив 3200,00 грн х 22% = 704,00 грн/міс (8 448 грн/рік);

Мінімальний страховий внесок у 2018 році становив 3723,00 грн х 22% = 819,06 грн/міс (9 828,72 грн/рік).

Таким чином, у позивача, починаючи з 01.01.2017 року виник обов`язок сплачувати єдиний внесок у сумі не меншій ніж 704,00 грн на місяць протягом 2017 року, та у сумі не меншій ніж 819,06 грн на місяць протягом 2018 року, в тому числі і при відсутності будь-яких доходів (прибутків) у вказаний період.

За таких обставин, доводи позивача стосовно неправомірності нарахування відповідачем заборгованості зі сплати ЄСВ починаючи лише з 2017 року є безпідставними.

Окрім наведеного, суд повторно звертає увагу, що згідно із положеннями Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується відповідачем на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, витяг з якої міститься у матеріалах справи, а не відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань чи довідки державного реєстратора Долинської міської ради від 26.11.2018 №327, як вважає позивач. Водночас, слід звернути увагу і на те, що до відзиву представником відповідача долучено витяг з облікової картки платника податку, відповідно до якого, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, з 08.09.2003 перебуває на обліку у відповідача, та є платником ЄСВ за реєстраційним номером 05.11.0667.

Наведені обставини також підтверджують правомірність дій Головного управління ДФС в Івано-Франківській області стосовно винесення оскаржених вимог, а доводи позивача правильності рішень відповідача не спростовують.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України, частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На переконання суду, представником відповідача надано належні та допустимі докази на підтвердження правомірності оскаржених податкових вимог про сплату боргу (недоїмки) №43394-50 від 06.11.2018 та №43394-50 від 04.02.2019, натомість позивачем належним чином не обґрунтовано та не підтверджено письмовими доказами власні доводи, а відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до статті 139 КАС України відсутні.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 241-246, 255, 295, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ;

Відповідач: Головне управління ДФС в Івано-Франківській області, адреса: вул. Незалежності, буд. 20, м. Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ - 39394463.

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.