Справа № 200/7996/19-а
Суддя: Зінченко О.В.
Дата ухвалення: 2019-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2019 р. Справа№200/7996/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зінченка О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Лиманської міської ради про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

25 червня 2019 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради (далі відповідач), в якій просить:

- визнати протиправну відмову управління у наданні державної допомоги при народженні дитини;

- зобов`язати управління соціального захисту населення Лиманської міської ради призначити допомогу при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передбачену статтею 10 Закону України "Про державну службу допомогу сім`ям з дітьми".

Так, у позові позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що після народження своєї доньки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у січні 2019 року він звернувся до відповідача із заявою про призначення державної грошової допомоги при народженні дитини, надавши всі необхідні документи для її призначення. Втім, у березні 2019 року ним було отримано повідомлення про відмову в наданні державної допомоги при народженні дитини зв`язку із не проживанням за місцем перебування. Вважає зазначені дії відповідача протиправними та такими, що порушують його конституційні права. На підставі чого просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В позовній заяві позивач просить розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у його відсутність, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 КАС України.

Ухвалою суду від 26 червня 2019 року позовна заява залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позовної заяви (арк. справи 17).

16 липня 2019 року позивачем через відділ діловодства та архівної роботи суду надана квитанція про сплату судового збору у розмірі 768,40 грн. (арк. справи 20).

Ухвалою суду від 19 липня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та проведення судового засідання. (арк. справи 1-2).

Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

30 липня 2019 року відповідачем до суду наданий відзив на адміністративний позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача, та зазначив, що на момент перевірки фактичного місця проживання, позивач був відсутній за адресою фактичного проживання, про що було складено акт матеріально-побутових умов від 04 лютого 2019 року. На підставі пункту 13 Постанови КМУ № 365 від 08.06.2016 року, на засіданні комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання, було прийнято рішення про відмову позивачу у призначенні державної соціальної допомоги. На підставі зазначеного, просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі (арк. справи 25-28).

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є переміщеною особою з тимчасово окупованої території, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 17 січня 2019 року № 1442-. Місце фактичного перебування зазначено: АДРЕСА_1 (арк. справи 11).

В свідоцтві про народження дитини, серія НОМЕР_1 виданим Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 10 квітня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 є батьком народженої ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк. справи 10).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьком ОСОБА_1 відповідно до довідки від 17 січня 2019 року за № 1442- є переміщеною особою. Місце фактичного перебування зазначено: АДРЕСА_1 (арк. справи 12).

25 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до органу праці та соціального захисту населення із заявою про призначення державної допомоги при народженні дитини (арк. справи 29-33).

Згідно заяви ОСОБА_3 , мати неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , вона не заперечує про отримання її чоловіком ОСОБА_1 державної допомоги на дитину (арк. справи 32).

З повідомлення про відмову соціальної допомоги, вбачається, що позивачу ОСОБА_1 повідомлено про відмову у призначенні державної допомоги при народженні дитини у зв`язку із встановленням не проживання за фактичним місцем знаходження, а саме за адресою: АДРЕСА_1 (арк. справи 13).

З копії Витягу протоколу засідання комісії з питань (призначення, відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем фактичного проживання/перебування № 93 від 23 листопада 2018 року, позивачу відмовлено у призначені виплати допомоги (арк. справи 17).

Відповідно до Витягу з протоколу № 7 від 14 лютого 2019 року комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат Ліманської міської ради вирішено відмовити у призначенні соціальної виплати у зв`язку з не проживанням за місцем фактичного проживання (арк. справи 48).

Розпорядженням управління соціального захисту населення Лиманської міської ради відмовлено ОСОБА_1 в наданні державної допомоги при народженні дитини від 18 лютого 2019 року у зв`язку з його відсутністю за місцем фактичного проживання (арк. справи 45).

Отже, як вбачається зі змісту позовної заяви та відзиву на позов, спірними питанням на день розгляду справи є правомірність відмови відповідача щодо призначення державної допомоги при народженні дитини.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми", громадяни України, в сім`ях, яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Статтею 10 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" визначено, що допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини.

Відповідно до частин 7, 9 статті 11 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми", допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини.

Умови призначення і виплати державної допомоги та перелік документів, необхідних для її призначення, визначено цим Законом та Порядком призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 (далі - Порядок № 1751).

Відповідно п.13 Порядку №1751 допомога при народженні дитини, яка народилась після 8 квітня 2011 року, надається в сумі, кратній 30 розмірам прожиткового мінімуму, - на першу дитину; кратній 60 розмірам прожиткового мінімуму,- на другу дитину і т.д. Виплата допомоги здійснюється одноразово у десятикратному розмірі прожиткового мінімуму при народженні дитини, решта суми допомоги на першу дитину виплачується протягом 24 місяців, на другу дитину - 48 місяців, на третю і кожну наступну дитину - 72 місяців рівними частинами.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення одноразової державної допомоги при народженні дитини з додержанням встановленого законом строку, надавши до неї повний перелік необхідних документів.

Отже, позивачем у повній мірі виконані вимоги, встановлені Законом для розгляду питання про призначення допомоги.

Позивач і її дитина є громадянами України, тобто мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання допомоги при народженні дитини, за ознакою місця проживання (перебування). Відповідно до правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеної у пункті 23 рішення "Кечко проти України" від 08.11.2005, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Позивач має право на отримання державної допомоги при народженні дитини. Реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", не може позбавляти його права на отримання допомоги при народженні дитини. Згідно з частиною 2 статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Крім того, заявлений позов стосується саме інтересів дитини, для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до частини 7 статті 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Варто зазначити, що допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам.

В даному випадку відмова відповідача, в першу чергу, призводить до порушення інтересів дитини.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995), яку ратифіковано постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, право позивача на отримання допомоги при народженні дитини є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі № 226/318/17.

Суд зазначає, що механізм призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, встановлений Порядком призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 не є законом, а тому не повинен звужувати права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні соціальних виплат, та потребує від заявника здійснення додаткових дій, не передбачених Законами.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідач діяв не у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В зв`язку з чим, суд вважає, що з урахуванням інтересів дитини та обставин, встановлених судом, позивачем обрано належний спосіб захисту порушеного права, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частиною 2 статті 77 Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням встановлених обставин, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Суд, дійшовши висновку про задоволення позовних вимог, з урахуванням положень статті 9 КАС України, з метою повного захисту законних прав позивача, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог з огляду на таке.

Як встановлено судом, Розпорядження управління соціального захисту населення Лиманської міської ради відмовлено ОСОБА_1 в наданні державної допомоги при народженні дитини від 18 лютого 2019 року у зв`язку з не проживанням позивачем за фактичним місцем проживання (арк. справи 45).

З метою повного захисту порушеного права позивача, суд, задовольняючи позовні вимоги, вважає за необхідне визнати неправомірним та скасувати розпорядження управління соціального захисту населення Лиманської міської ради Донецької області про відмову ОСОБА_1 в призначенні допомоги при народженні дитини, оскільки наявність цього розпорядження є перешкодою для виплати державної допомоги.

Зазначений спосіб судового захисту узгоджується з повноваженнями суду при вирішенні справи відповідно до пункту 10 частини 2 статті 245 КАС України, а саме, у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн., (арк. справи 20).

Таким чином, на користь позивача підлягає відшкодуванню сума судового збору в розмірі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань управління соціального захисту населення Лиманської міської ради Донецької області.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-263, 293-295, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Лиманської міської ради Донецької області про визнання протиправною відмову у наданні державної допомоги при народженні дитини, зобов`язання призначити допомогу при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передбачену статтею 10 закону України «Про державну допомогу сім`ям із дітьми» - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною відмову управління соціального захисту населення Лиманської міської ради Донецької області у призначенні ОСОБА_1 державної допомоги при народжені дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати протиправним та скасувати розпорядження управління соціального захисту населення Лиманської міської ради Донецької області (без дати) про відмову ОСОБА_1 у призначенні державної допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати управління соціального захисту населення Лиманської міської ради Донецької області (юридична адреса: 84401, Донецька обл., місто Лиман, ВУЛИЦЯ ЛЕСІ УКРАЇНКИ, будинок 20 А, ) призначити та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) допомогу при народженні дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за заявою ОСОБА_1 від 25 січня 2019 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління соціального захисту населення Лиманської міської ради Донецької області (юридична адреса: 84401, Донецька обл., місто Лиман, ВУЛИЦЯ ЛЕСІ УКРАЇНКИ, будинок 20 А, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 768, 40 грн. (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення складено та підписано 16 серпня 2019 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.В. Зінченко