Справа № 802/395/14-а
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2019-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

15 серпня 2019 року

Київ

справа №802/395/14-а

адміністративне провадження №К/9901/2711/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргуНемирівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області
на постановуВінницького окружного адміністративного суду від 04.03.2014 (суддя Жданкіна Н.В.)
та ухвалуВінницького апеляційного адміністративного суду від 21.05.2014 (колегія у складі суддів: Білоус О.В., Курко О.П., Сторчак В. Ю.)
у справі № 802/395/14-а
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Вінницька аграрно-промислова група»
доНемирівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Вінницька аграрно-промислова група" звернулося до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Немирівської ОДПІ про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень.

Позовні вимоги мотивовано тим, що висновки податкового органу за результатами перевірки є безпідставними, а рішення - неправомірними. Так, на думку представників позивача, укладення договорів, як зі спірними контрагентами, не суперечить основному виду діяльності підприємства, а саме посередництво в торгівлі сільськогосподарською сировиною. За наслідками здійснення таких господарських операцій підприємство отримало прибуток, який в подальшому був оподаткований та сплачений до бюджету.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 04.03.2014, залишеною без змін Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.05.2014, позов задоволено.

Задоволення позову суди першої та апеляційної інстанцій мотивували тим, що позивачем було дотримано всіх вимог Податкового кодексу України з реалізації права на податковий кредит та склад витрат по операціям з ТОВ «Сігма-регіон», ТОВ «СХК «Вінницька промислова група» ПП «Укрпромпостачсервіс».

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також наголошує на неправомірному стягненню на користь позивача судового збору з Державного бюджету України шляхом його безспірного списання органом Державної казначейської служби України із рахунків Немирівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області.

У запереченнях на касаційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що на підставі наказу від 18.11.2013 за №193 та направлень від 29.11.2013 Немирівською ОДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницька аграрно-промислова група" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011 по 31.12.2012, за результатами якої складено акт від 26.12.2013 за № 555/2200/36604325.

На підставі викладених в акті перевірки даних, встановлено порушення пп.14.1.27 п. 14.1, пп.14.1.36 п. 14.1 ст. 14, пп. 138.10.3 "е", п.138.10 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в зв`язку із чим збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток в загальній сумі 674684 грн. та прийнято податкове повідомлення-рішення №.

Також, встановлено порушення п. 198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України, у зв`язку із чим позивачу збільшено суму грошового зобов`язання по податку на додану вартість та прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 684790,00 грн., в тому числі за основним платежем 547832,00грн., та застосована штрафна санкція у розмірі 136958,00 грн.

Прийняті податковим органом податкові-повідомлення рішення № від 21.01.2014 та № від 21.01.2014 позивачем не оскаржуються у даній справі.

Виявлені порушення податковий орган пов`язує з тим, що фінансово-господарські відносини позивача з ТОВ «Сігма-регіон» не відносяться до господарської діяльності позивача, оскільки згідно первинної документації ТОВ "Сігма-регіон" у 4 кв. 2011 року надавало ТОВ "Вінницька аграрно-промислова група" транспортно-експедиційні послуги по відвантаженню залізничним транспортом зерна кукурудзи та зерна сорго як експедитор, проте, відповідно до ВМД та інформації з бази даних ГУ Міндоходів у Вінницькій області, позивач не здійснював експорт. Відправником зазначено ТОВ «Сігма-регіон». По господарським операціям з ТОВ «СХК «Вінницька промислова група» ПП «Укрпромпостачсервіс» позивач виступав експедитором, при цьому відправником також було ТОВ «Сігма-регіон». Таким чином, немає доказу наявності витрат, доцільності їх здійснення, а також обґрунтування зв`язку понесених витрат з господарською діяльністю позивача.

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що позивач уклав з ТОВ «Сігма-регіон» договір транспортного експедирування №15/09 від 01.09.2011, згідно пп. 1.1 якого ТОВ «Сігма-регіон» (Експедитор) зобов`язується за плату та за рахунок ТОВ "Вінницька аграрно-промислова група" (Клієнт) організувати виконання транспортно-експедиційних послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу (зернові та олійні культури та продукти їх переробки) залізничним транспортом.

Також, між позивачем та ТОВ «СХК «Вінницька промислова група» укладено договір транспортного експедирування №01/09-11тр від 01.09.2011, за умовами якого позивач виступає Експедитором, а ТОВ «СХК «Вінницька промислова група» іменовано Клієнтом. За цим договором Експедитор зобов`язується за плату та за рахунок Клієнта організувати виконання транспортно-експедиційних послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу залізничним транспортом.(пп.1.1 Договору). Аналогічний договір був укладений між позивачем та ПП «Укрпромпостачсервіс» за №05/09-11тр від 01.09.2011.

Зауваження щодо повноти, правильності оформлення первинних бухгалтерських документів та документів податкового обліку, складених на підтвердження зазначених господарських операцій у податкового органу були відсутні. Єдиною підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, були висновки про те, що транспортно-експедиційні послуги не пов`язані із господарською діяльністю позивача.

Зважаючи на встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини, касаційний суд вважає їх висновки передчасними, та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак такі судові рішення не є такими, що відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вирішуючи спір по суті, суди дійшли правильного висновку, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та складу витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів, робіт та послуг, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, які містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції. При цьому, придбання товарів, робіт та послуг має здійснюватись з метою їх використання у власній господарській діяльності.

Однак, навіть наявність у покупця належно оформлених документів, необхідних для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцем податкових накладних, не є безумовною підставою формування податкового кредиту, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій та факту використання придбаних товарів/робіт/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Як вбачається з матеріалів справи, в тому числі і в акті перевірки, а також неодноразово відзначалось відповідачем в ході розгляду спору, що ТОВ «Сігма-регіон» зазначено відправником у ВМД, відповідно позивач не здійснював експорт, як наслідок відсутній зв`язок понесених витрат з господарською діяльністю позивача.

Між тим, приймаючи рішення у даній справі, суди попередніх інстанцій не надали юридичної оцінки названим доводам відповідача.

Судами фактично були відхилені докази, подані відповідачем, без належного мотивування причин цього, що не відповідає правилам оцінки доказів за статтею 90 КАС України та вказує на не вжиття судами належних заходів щодо офіційного з`ясування обставин справи.

Повнота з`ясування обставин, що входять до предмета доказування при розгляді судом цього адміністративного позову, з урахуванням доводів податкового органу, вимагає від судів встановлення обставин щодо дійсної правової природи господарських операцій позивача з ТОВ «Сігма-регіон», ТОВ «СХК «Вінницька промислова група» ПП «Укрпромпостачсервіс».

За наведених обставин, судам слід ретельно з`ясувати характер та зміст спірних операцій, дослідити не лише договори укладені з ними, а також інші укладені на їх реалізацію первинні документи, пов`язані з їх виконанням та які належить складати залежно від певного виду господарської операції, в сукупності з іншими доказами, і на підставі цього зробити вмотивований висновок про те, чи відбувся дійсний рух активів між учасниками відповідних операцій, а також встановити наявність зв`язку між фактом придбання товарів (послуг) з понесенням інших витрат із господарською діяльністю платника податку та використання цих товарів у господарській діяльності.

У той же час, з огляду на визначення транспортно-експедиторської послуги як роботи, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування (стаття 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність») належним підтвердженням виконання експедиторських послуг окрім договору транспортної експедиції, акта здачі-приймання наданих послуг та експедиторських документів, повинні оформлятися, зокрема, довіреність на право укладення договору перевезення від імені клієнта, договір перевезення, довіреність, видана експедитором організації-перевізнику на право отримання вантажу (у разі, якщо транспортування виконується третьою особою), перевізні документи.

Перелічені документи дозволяють достовірно встановити, для яких саме операцій залучається експедитор та організації-перевізники.

Наведене дає підстави стверджувати про неповноту встановлення судами всіх обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи, що також вказує на не підтвердження відповідних обставин та фактів належними засобами та у передбачений чинним законодавством спосіб.

Зважаючи на викладене, касаційний суд не може погодитись або спростувати, як висновки та доводи податкового органу, так і перевірити висновки судів попередніх інстанцій, оскільки дослідження та відсутність належної оцінки доказів, виключає можливість перевірки касаційним судом правильності судового акту.

Разом з тим, в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, судами попередніх інстанції не було враховано наступного.

Згідно п.5 ч.1 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України під час прийняття постанови суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.163 названого Кодексу в резолютивній частині постанови зазначається, зокрема, про розподіл судових витрат.

Згідно ч.1 ст.94 цього ж Кодексу, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Абзацом 3 пункту 26 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011, судові витрати, штрафні санкції безспірно списуються за відповідним кодом економічної класифікації видатків бюджету.

Проте, судом першої інстанції зазначені положення не враховано, а судом апеляційної інстанції не виправлено цю помилку, у зв`язку з чим стягнуто на користь позивача судовий збір з Державного бюджету України шляхом його безспірного списання органом Державної казначейської служби України із рахунків Немирівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

За правилами пункту 1 частини 2 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

З огляду на викладене, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Немирівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області задовольнити частково.

2. Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 04.03.2014 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.05.2014 скасувати, а справу направити на новий розгляд до Вінницького окружного адміністративного суду.

3. Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко

І.А. Васильєва

С.С. Пасічник ,

Судді Верховного Суду