Справа № 160/1008/19
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2019-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

06 серпня 2019 року м. Дніпросправа № 160/1008/19
Суддя 1-ї інстанції Кучма К.С.

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),
суддів: Мельника В.В., Сафронової С.В.,
за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Міністерства оборони України

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність суб`єктів владних повноважень Міністерства оборони України в частині невиконання умов контракту укладеного 26 квітня 2017 року між ОСОБА_1 з Міністерством оборони України у частині невиплати матеріальних допомог на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань за 2017 та 2018 роки ОСОБА_1 ;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_2 Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України м. Севєродонецьк Луганської області в частині невиплати матеріальних допомог на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань за 2017 та 2018 роки ОСОБА_1 .

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо невиконання умов контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, укладеного 26 квітня 2017 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України, в частині невиплати йому матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань за 2017 та 2018 роки.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати йому матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань за 2017 та 2018 роки, в порядку та у розмірі, встановлених нормами чинного законодавства України.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Міністерство оборони України оскаржило його до апеляційного суду вважаючи його незаконним та необґрунтованим. Просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що по-перше, позивачем пропущено строк звернення до суду із адміністративним позов. По-друге, позивач протягом проходження військової служби не звернувся належним чином до командира військової частина, а тому спірні допомоги йому не були виплачені. По-третє, Міністерство оборони України не вчиняло щодо позивача бездіяльності, оскільки контракт від імені Міністерства укладений з Військовою частиною НОМЕР_1 .

В письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 , 26.04.2017 року уклав контракт з Міністерством оборони України про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Контракт) (а.с.12-13).

З 26.04.2017 року по 26.04.2018 року позивач за контрактом проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , у зв`язку із закінченням терміну військової служби, він був звільнений та став на облік до Синельниківського об`єднаного міського військового комісаріату 03.05.2018 року (а.с.22).

ОСОБА_1 безпосередньо приймав участь у антитерористичних операціях, у бойових діях в період з 26.04.2017 року по 06.09.2017 року та з 15.09.2017 року по 27.09.2017 року, що підтверджується копією довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України (а.с.9) та посвідченням учасника бойових дій (а.с.11).

Позивач вказує не те, що звертався до командира Військової частини НОМЕР_3 із рапортами про виплату матеріальних допомог на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань за 2017 та 2018 роки, однак зазначені рапорти або не приймались, або залишались без розгляду.

Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.04.2018 року №122, п.2.2.1. зазначено: Солдата ОСОБА_1 , водія мотопіхотного взводу мотопіхотної роти піхотного батальйону, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 відповідно до частини восьмої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за пунктом "ж" (які вислужили строк військової служби за контрактом), вважати, що справи та посаду здав, та включити до оперативного резерву першої черги на посади згідно військово-облікових спеціальностей і направити для зарахування на військовий облік до Синельниківського РВК Дніпропетровської області. З 26 квітня 2018 року виключити зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. У Збройних Силах з 23.10.2003 по 12.04.2005, та з 26.04.2017 по 26.04.2018. Відповідно до вимог наказу Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260 виплатити: щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби відповідно наказу Міністра оборони України «Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ у 2016 році від 27.01.2016 р. №44 за період з 01 квітня по 26 квітня 2018 року; надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років за період з 01 квітня по 26 квітня 2018 року; щомісячну додаткову грошову винагороду в розмірі 60% від грошового забезпечення за період з 01 квітня по 26 квітня 2018 року; грошова допомога на оздоровлення за 2018 рік передбачена наказом МО України від 11.06.2008 р. №260 не виплачена; грошова матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік передбачена наказом МО України від 11.06.2008 р. №260 не виплачена; перевізні документи на проїзд військовослужбовця, членів його сім`ї та перевезення домашніх речей не видавались; виплатити грошову компенсацію за 7 діб невикористаної відпустки за 2018 рік; відпустка за сімейними обставинами надавалась; постійним або службовим житлом не забезпечувався (а.с.25).

Не погодившись із бездіяльністю Міністерства оборони України щодо недотримання умов контракту в частині належного грошового забезпечення та невиплатою Військовою частиною НОМЕР_1 матеріальних допомог на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань за 2017 та 2018 роки, позивач звернувся до суду з позовом.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення, виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, Закон України Про військовий обов`язок і військову службу , Закон України "Про Збройні Сили України", та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 43 Конституції України передбачено право на своєчасне одержання винагороди за працю, яке захищається законом.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (Далі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Так, згідно з ч. 2, 3 та 4 ст. 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Частиною 1 ст.10-1 Закону №2011-XII визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби визначено Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, яка затверджена наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 р. N 260 (далі Інструкція № 260), чинній на момент виникнення спірних відносин.

Відповідно до п.1.9. Інструкції №260, грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. Грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується за місцем штатної служби в поточному місяці за минулий. Військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. Виходячи з наявного фонду грошового забезпечення в кошторисі Міністерства оборони України, за рішенням Міністра оборони України грошове забезпечення за грудень може бути виплачене в грудні.

Пунктом 1.10. Інструкції №260 визначено, що грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачене йому або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.

Згідно з п.2.1. Інструкції №260, військовослужбовцям, які відповідно до законодавства України мають право на відпустки із збереженням грошового забезпечення (щорічні основні відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки у зв`язку з хворобою для лікування, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин, що надаються в особливий період, інші додаткові відпустки, визначені відповідними законами України), грошове забезпечення виплачується за весь період цих відпусток.

Відповідно до п.30.1. Інструкції №260, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно з п.30.2. Інструкції №260, грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за місцем штатної служби в разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулий рік) або без вибуття у відпустку (за їх заявою протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

За приписами п.30.3 Інструкції №260, розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Під час виплати зазначеної допомоги військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні, та тим, які на день підписання наказу про надання цієї допомоги звільнені від посад, до місячного грошового забезпечення, з якого визначається грошова допомога для оздоровлення, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років і норм грошового забезпечення, які отримували військовослужбовці за останніми штатними посадами, що ними займалися.

Відповідно до п.30.4. Інструкції №260, військовослужбовцям, прийнятим (призваним) на військову службу із запасу, грошова допомога для оздоровлення перший раз надається в календарному році, у якому вони стали до виконання обов`язків за посадами, на які призначені.

Відповідно до п.33.1. Інструкції №260, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Пунктами 33.2., 33.3. Інструкції №260 передбачено, що матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Під час виплати зазначеної допомоги військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні, та тим, які на день підписання наказу про надання цієї допомоги звільнені від посад, до місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються оклад за військовим званням, посадовий оклад та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які отримували військовослужбовці за останніми штатними посадами, що ними займалися.

Згідно з п.33.5. Інструкції №260, військовослужбовцям, прийнятим (призваним) на військову службу із запасу, матеріальна допомога перший раз надається в календарному році, у якому вони стали до виконання обов`язків за посадами, на які призначені.

Як вбачається з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.04.2018 року №122 грошові допомоги на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань позивачу не виплачені.

Натомість з позовної заяви вбачається, що позивач востаннє звертався за виплатою матеріальних допомог на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань разом з рапортом про надання відпустки. Відпустку позивачу було надано, а матеріальні допомоги не виплачено.

При цьому будь-яких рішень з приводу відмови у виплаті матеріальних допомог на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань за 2017 та 2018 роки Військовою частиною НОМЕР_1 не приймалось.

З огляду на викладене вірним є висновок суду першої інстанції щодо необхідності зобов`язати Військову частину № НОМЕР_4 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати йому матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань за 2017 та 2018 року, в порядку та у розмірі, встановлених нормами чинного законодавства України.

Щодо посилань Міністерства оборони України з приводу пропуску позивачем строку для подання адміністративного позову, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, установлений КАС України строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення.

Як вбачається з матеріалів справи, рапорт позивача щодо виплати матеріальних допомог на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань Військовою частиною НОМЕР_1 не було розглянуто, відповідного рішення не прийнято.

Водночас пунктом 1.10. Інструкції №260 визначено, що грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачене йому або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.

Таким чином, з огляду на викладені обставини колегія суддів не вбачає пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом з боку позивача.

При цьому, посилання скаржника на п.5 ст.122 КАС, а саме те, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, є помилковим, оскільки предметом спору є бедіяльність відповідачів щодо належного грошового забезпечення та виплати матеріальних допомог на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань.

Щодо посилання заявника апеляційної скарги на те, що Міністерство оборони України не вчиняло щодо позивача бездіяльності, оскільки контракт від імені Міністерства укладений з Військовою частиною НОМЕР_1 , суд зазначає наступне.

Так відповідно до ст.19 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України передбачено Указом Президента від 10 грудня 2008 року №1153 (Далі Положення про військову службу)

Відповідно до п.15 Положення про військову службу з громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладаються контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - контракт про проходження військової служби) - письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби.

В свою чергу, п. 2 укладеного між Міністерством оборони України в особі Командира військової частини польова пошта НОМЕР_5 та ОСОБА_1 контрактом визначено, що Міністерство оборони України зобов`язується відповідно до законодавства забезпечити належні умови для проходження військової служби громадянином ОСОБА_1 додержання його особистих прав і свобод та прав членів її сім`ї, включаючи надання пільг, гарантій і компенсацій, установлених законами та іншими нормативно-правовими актами України та, зокрема, виплату грошового забезпечення з урахуванням надбавок за вислугу років, звання та використання іноземної мови, відповідну кваліфікацію, спортивні і почесні звання та інших надбавок, доплат, винагород, премій.

Тобто з огляду на те, що належне ОСОБА_1 грошове забезпечення належним чином не було йому виплачено, що є порушенням умов укладеного контракту з боку саме Міністерства оборони України.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321,322 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова