Справа № 640/11115/19
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

01 серпня 2019 року м. Київ № 640/11115/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Клименчук Н.М., розглянувши питання про закриття провадження у справі за адміністративним позовом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг до Державної регуляторної служби України та Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» про визнання протиправними та скасування рішення і розпоряджень,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - позивач, НКРЕКП) з позовом до Державної регуляторної служби України (далі - відповідач-1), Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування при Державній регуляторній службі України (далі - відповідач-2), за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» (далі - третя особа, ПАТ «Закарпатгаз»), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування від 04.06.2019 №5.8 (протокол №07-19) в частині, що стосується апеляції ПАТ «Закарпатгаз» від 02.04.2019 №88007-Сл-1325-0419;

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Державної регуляторної служби України від 07.06.2019 №62 про задоволення апеляції ПАТ «Закарпатгаз».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.06.2019 відкрито спрощене провадження у справі.

Відповідачем-1 19.07.2019 подано до суду клопотання про закриття провадження у справі, в обґрунтування якого зазначено, що відповідач-2 не є органом влади, не здійснює владні управлінські функції та не є юридичною особою, а тому дії відповідача-1 не можуть порушувати права позивача. Крім того, відповідач-2 посилався на те, що позивач не наділений законодавством права на звернення до адміністративного суду.

Від позивача 24.07.2019 надійшло заперечення на клопотання про закриття провадження у справі, у якому ним зазначено, що згідно із правовими позиціями Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини, право особи на звернення до суду не вичерпується лише випадками, за якими прямо встановлено таке оскарження нормами Кодексу адміністративного судочинства України. Позивач посилався на те, що права НКРЕКП порушені оскаржуваними рішенням та розпорядженням, а тому звернення до суду є способом захисту порушеного права. Крім того, позивачем вказано на те, аналогічні спори були розглянуті по суті, на підтвердження чого посилався на постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду.

Вирішуючи питання про наявність підстав для закриття провадження у справі, суд враховує наступне.

Відповідно до частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі:

1) якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства;

2) якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом;

3) якщо сторони досягли примирення;

4) якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

5) у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;

6) щодо оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень чи окремих їх положень, якщо оскаржуваний нормативно-правовий акт або відповідні його положення визнано протиправними і нечинними рішенням суду, яке набрало законної сили;

7) щодо оскарження індивідуальних актів та дій суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані акти та дії суб`єкта владних повноважень було змінено або скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили;

8) щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Відповідно до статті 2, пункту 1 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно із частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України (частина 4 статті 5).

Відповідно до частин 2 - 4 статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України, позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень.

Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об`єднання; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об`єднання; 3) про затримання іноземця або особи без громадянства чи примусове видворення за межі території України; 4) про встановлення обмежень щодо реалізації права на свободу мирних зібрань (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, коли право звернення до суду надано суб`єкту владних повноважень законом.

Відповідно до пунктів 9, 10 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

З аналізу наведених норм вбачається, що обов`язковою ознакою публічно-правового спору, що підлягає розгляду судом в порядку адміністративного судочинства є підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб`єкту владних повноважень та участь у публічно-правовому спорі з однієї сторони суб`єкта, наділеного владними повноваженнями, який здійснює владні управлінські функції, при цьому ці функції та повноваження повинні здійснюватись цим суб`єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», «…для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з`ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб`єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань».

Як вбачається із змісту заявленого позову, предметом оскарження є 07.06.2019 Державною регуляторною службою України розпорядження, яким зобов`язано НКРЕКП усунути порушення вимог частин 7 та 15 статті 19 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», абзаців 7, 15 статті 3 та частини 11 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», а також рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування від 04.06.2019 №5.8, яким задоволено скаргу ПАТ «Закарпатгаз» щодо прийняття НКРЕКП постанови від 26.03.2019 №429 та зобов`язано НКРЕКП усунути порушення законодавства.

Виходячи зі змісту заявлених позовних вимог вбачається, що відповідачі є суб`єктами владних повноважень, в розумінні пункту 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, а оскаржувані розпорядження та рішення є актами індивідуальної дії які породжують для позивача певні обов`язки.

Суд приходить до переконання, що даний спір підпадає під ознаки публічно-правового, та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, в підтвердження того, що даний спір підлягає розгляду саме за правилами адміністративного судочинства свідчать постанови Верховного Суді від 28.02.2019 у справі № 826/6225/17, від 27.03.2019 у справі № 826/15456/17, від 28.03.2018 у справі №826/14305/17 та інші, де Верховним Судом, у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду розглянуто аналогічні спори по суті.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для закриття провадження у справі, а тому суд відмовляє у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

Керуючись положеннями статей 6, 8, 9, 19, 238, 243, 248, Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволені клопотання Державної регуляторної служби України про закриття провадження в адміністративній справі.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та не оскаржується окремо від рішення суду.

Суддя Н.М. Клименчук