Справа № 300/68/19
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/5898/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Багрія В.М., Заверухи О.Б.,

за участю секретаря судових засідань - Пильо І.І.

представника відповідача - Карпаш Г.В.

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Держпраці в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року (головуючий суддя: Скільський І.І., місце ухвалення - м. Івано-Франківськ, дата складення повного тексту рішення - 16.05.2019) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними, скасування припису та постанови про накладення штрафу, -

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ), 08.01.2019 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії Управління Держпраці в Івано-Франківській області щодо проведення інспекційного відвідування 15.11.2018 у салоні «Шик та шарм» за адресою: вул. Матейки, 19 в м. Івано-Франківську; визнати незаконними та скасувати припис Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 21.11.2018 за № 2082/826/АВ/П; постанови Управління Держпраці в Івано-Франківській області за № ІФ 2082/826/АВ/П/ТД/-ФС від 06.12.2018 про накладення уповноваженими особами на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу в розмірі 223 380,00 грн; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 8 000 тисяч гривень.

Обґрунтовує позов тим, що в ході проведення інспекційного відвідування, Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області допущено ряд процедурних порушень. Зокрема, в акті зазначено, що інспекційне відвідування проводилось у присутності ФОП ОСОБА_1 , однак він у день фактичного проведення перевірки перебував за межами області. Порушуючи порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, відповідачем не надавались службові посвідчення, позивача не просили про допуск до перевірки. Крім того, у направленні на перевірку в графі «місцезнаходження, найменування виробничого об`єкта суб`єкта господарювання» вказано місце його проживання, а не адресу місця здійснення господарської діяльності - АДРЕСА_1 . Щодо виявлених відповідачем порушень, то ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не були найманими працівниками, а навчались на підставі договорів. Крім того, позивач вказав, що оскільки 15.11.2018 роботу салону «Шик та шарм» призупинено через проведення перевірки, дачі пояснень, відповідач спричинив ФОП ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50 000 гривень. Позивач вважає, що відповідачем під час проведення інспекційного відвідування не було всебічно та повно досліджено всіх обставин, інспекційне відвідування проведено за відсутності ФОП ОСОБА_1 , та як наслідок, висновки управління Держпраці в Івано-Франківській області, викладені в акті інспекційного відвідування відповідача від 16.11.2018 за № ІФ 2082/826/АВ є необґрунтованими, внаслідок чого припис від 21.11.2018 про усунення виявлених порушень № 2082/826/АВ/П, постанова про накладення штрафу від 06.12.2018 за № ІФ 2082/826/АВ/П/ТД-ФС, які винесені за результатами інспекційного відвідування, підлягають скасуванню.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці в Івано-Франківській області за № ІФ2082/826/АВ/П/ТД/-ФС від 06.12.2018 про накладення уповноваженими особами на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу в розмірі 223 380 (двісті двадцять три тисячі триста вісімдесят ) гривень. Визнано протиправним та скасовано припис за № ІФ2082/826/АВ/П від 21.11.2018 Управління Держпраці в Івано-Франківській області внесеного фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З цим рішенням суду першої інстанції, в частині задоволення позовних вимог, не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та допустив неправильне застосування норми матеріального і процесуального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт зазначив, що на виконання наказу начальника Управління Держпраці № 1731-Д від 14.11.2018, під час інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 за адресою здійснення ним господарської діяльності - салон краси «Шик та шарм» (вул. Матейки, 19, м. Івано-Франківськ), інспектори праці виявили порушення позивачем ч. 3 ст. 24 КЗпП України, що проявилось у фактичному допуску до роботи двох найманих працівників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які надавали послуги манікюру, без належного оформлення із ними трудових відносин. За наслідками інспекційного відвідування, відповідачем правомірно складений акт, в якому зафіксовано виявлені порушення; винесено постанову про накладення штрафу та припис про усунення виявлених порушень. Зазначені позивачем доводи, з якими погодився суд першої інстанції, спрямовані на звільнення від фінансової відповідальності за вчинене порушення законодавства про працю.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, пояснення надав аналогічні викладеним в апеляційній скарзі. Просить апеляційну скаргу задовольнити, а судове рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове, яким повністю відмовити в задоволенні позову.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. До суду, 30.07.2019, надійшло від позивача письмове клопотання про відкладення розгляду справи, через його погане самопочуття. Однак, суд апеляційної інстанції відхиляє вказане клопотання, оскільки доказів поважності причин неявки в судове засідання позивачем не подано. Крім цього, участь позивача та його представника в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась, а тому їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлених про дату, час, місце розгляду справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, з таких мотивів.

Задовольняючи позов у частині визнання протиправною та скасуванні постанови Управління Держпраці в Івано-Франківській області за № ІФ2082/826/АВ/П/ТД/-ФС від 06.12.2018 про накладення уповноваженими особами на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу в розмірі 223 380 грн; визнання протиправним та скасуванні припису за № ІФ2082/826/АВ/П від 21.11.2018 Управління Держпраці в Івано-Франківській області внесеного фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем не наведено жодних фактичних даних, а також не надано доказів на їх підтвердження, що могли б слугувати підставою для підтвердження висновків про порушення позивачем частини 3 статті 24 КЗпП України.

З цими висновками суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не погоджується з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що апелянт у своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року в частині задоволення позову.

Отже, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість рішення суду лише в частині визнання протиправним і скасування постанови Управління Держпраці в Івано-Франківській області за № ІФ2082/826/АВ/П/ТД/-ФС від 06.12.2018 про накладення уповноваженими особами на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу в розмірі 223 380 грн, а також визнання протиправним та скасування припису за № ІФ2082/826/АВ/П від 21.11.2018 Управління Держпраці в Івано-Франківській області внесеного фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України за № 96 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з питань праці (далі Положення № 96).

Пунктом 1 цього Положення визначено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Так, у пункті 2 Положення № 96 зазначено, що Держпраці у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства (пункт 2 Положення).

Основним завданням Держпраці є, зокрема нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю (п. 3 Положення № 96).

Відповідно до пункту 7 Положення № 96, Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань регламентується Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 (далі - Порядок № 295).

Цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування).

Відповідно до пункту 3 Положення № 96, інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад (далі - органи контролю), посадовими обов`язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - контрольні повноваження).

Контрольні повноваження інспектора праці підтверджуються службовим посвідченням встановленої Мінсоцполітики форми, що видається Держпраці.

Згідно підпункту 3 пункту 5 Порядку № 96, інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Так, пунктом 8 Положення № 96, передбачено, що про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.

Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

У пункті 9 цього Положення зазначено, що під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.

Так, пунктом 11 Положення № 295, визначено, що інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право: під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги; наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення; за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів; на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування; фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки; отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.

Вимога інспектора праці про надання об`єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій чи витягів з документів, пояснень, доступу до приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов`язковою для виконання (пункт 12 Положення № 295).

Згідно пункту 19 Порядку № 295, за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Так, у абзаці 2 частини 2 статті 265 КЗпП України визначено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Частиною четвертою статті 265 КЗпП України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» визначено постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» від 17 липня 2013 року № 509 (далі по тексту - Порядок № 509).

Пунктом 2 Порядку № 509 передбачено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи можуть бути накладені на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади; акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Аналіз положень цих правових норм свідчить про те, що управління Держпраці, через утворені в установленому порядку територіальні органи, мають право здійснювати нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю, зокрема фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, з дотриманням процедури здійснення такого нагляду. За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Так, матеріалами справи підтверджено, що Управління Держпраці в Івано-Франківській області, на підставі підпункту 6, 3 пункту 5 Порядку здійснення державного контролю щодо додержання вимог законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 295 від 26.04.2017, листа ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 26.09.2018 № 29851/7/99-99-13-04-01-17/, розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.09.2018 № 649-р, окремого доручення Голови Держпраці від 10.10.2018 № 228/4.1-18, видало наказ «Про проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 » від 14.11.2018 за № 1731-Д.

Відповідно до цього наказу відповідач видав направлення за № 04-13/15-10/7753 від 14.11.2018 для проведення інспекційного відвідування позивача, з питань дотримання вимог законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів.

Вказане направлення, містить повідомлення про вручення його особисто ФОП ОСОБА_1 16.11.2018.

Посадовою особою Управління Держпраці в Івано-Франківській області 16.11.2018, відповідно до підпункту 2 пункту 11, пунктів 12, 18 на підставі Порядку здійснення державного контролю щодо додержання вимог законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 295 від 26.04.2017, в присутності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , внесено вимогу про надання до перевірки, у строк до 14 год 45 хв, 16.11.2018, документів: копію свідоцтва про реєстрацію фізичної особи-підприємця, копію паспорта, ідентифікаційного коду; список працівників із зазначенням дати, прийняття, посади (станом на 15.11.2018); копію трудових договорів, цивільно-правових договорів з працівниками за період з 2017-2018 роки (в разі наявності таких договорів); копії наказів про прийняття працівників на роботу, повідомлення ДФС (квитанція № 2) за період 2017-2018 роки; копії табелів обліку робочого часу за 2018 рік; копію підтверджуючих документів щодо надання послуг з навчання, яке проводить салон краси (в разі наявності); інші документи на вимогу інспектора, які необхідні для проведення інспекційного відвідування.

Вказану вимогу про надання документів отримано ФОП ОСОБА_1 16.11.2018 о 10:05 год, що підтверджено його підписом.

На виконання вказаної вимоги про надання документів, 16.11.2018 ФОП ОСОБА_1 , надано такі документи: витяг з реєстру платників єдиного податку ( ОСОБА_1 ); витяг з реєстру платників єдиного податку ( ОСОБА_4 ); копію паспорту та ідентифікаційного коду; договори про надання послуг (робіт) з ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ; витяг з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Також , ФОП ОСОБА_1 , надано письмове пояснення, про те, що ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , навчаються у його салоні «Шик та шарм» згідно договорів про надання послуг (виконання робіт) і згідно даних договорів оплачують йому кошти. Будь-яких інших договорів з цими особами не укладено. Станом на 15.11.2018 найманих працівників не має.

Посадовими особами Управління Держпраці в Івано-Франківській області, на підставі зазначених вище наказів та направлення, здійснено перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , за наслідками якої складено акт перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю за № ІФ 2082/826/АВ від 16 листопада 2018 року.

Вказаний акт, підписаний позивачем із зазначенням того, що ним буде подано заперечення, щодо проведення інспекційного відвідування стану дотримання законодавства про працю та складеного акту № ІФ 2082/826/АВ від 16.11.2018, який ним подано відповідачу 19.11.2018.

Посадовою особою Управління Держпраці в Івано-Франківській області, розглянуто зауваження позивача щодо проведення інспекційного відвідування стану дотримання законодавства про працю та складеного акту № ІФ 2082/826/АВ від 16.11.2018, надано відповідь на зауваження від 21.11.2018 за № 0 4/62.

Відповідачем, за наслідками виявлених порушень, фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 винесено припис за № ІФ 2082/826/АВ/П від 21.11.2018, у якому зазначено усунути порушення вимог частин 3 статті 24 КЗпП України.

Позивачем, на внесений припис, 26.11.2018 надано відповідь, що у випадку фактичного допущення до виконання роботи найманих працівників, згідно статті 24 КЗпП України, з ними будуть укладені трудові договори.

Начальником Управління Держпраці в Івано-Франківській області, на підставі акту перевірки, відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими особами від 06 грудня 2018 року № ІФ 2082/826/АВ/П/ТД-ФС у розмірі 223 380,00 гривень на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 , за порушення ним частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 проведено відповідно до вимог чинного законодавства та з його дотриманням. Відповідач належним чином був повідомлений про його проведення, надавав пояснення та документи, які від нього витребовувались, подавав свої заперечення та відповідь на оскаржуваний ним припис.

Покликання ФОП ОСОБА_1 у позові на те, що відповідач: не просив у нього дозволу на проведення інспекційного відвідування; під час проведення перевірки він був за межами області; зазначено у направленні адресу місця здійснення ним господарської діяльності, а не адресу його місця реєстрації, як суб`єкта господарювання; інспектор не пред`явив до перевірки службове посвідчення, що є підставою для скасування оскаржуваних ним постанови про накладення штрафу та припису, судом апеляційної інстанції до уваги не приймається. Оскільки, наведені, на думку позивача, порушення є підставою для не допуску до проведення інспекційного відвідування, відповідно до приписів п. 14 Порядку № 295.

Щодо виявлених під час інспекційного відвідування порушень позивачем законодавства про працю, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Висновками акта перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю за № ІФ 2082/826/АВ від 16 листопада 2018 року, встановлено порушення вимог частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України ФОП ОСОБА_1 , а саме: у салоні краси «Шик та шарм», розташованого за адресою: вул. Матейки 19 м. Івано-Франківська, де здійснює свою господарську діяльність позивач, останнім допущено до роботи без оформлення трудового договору двох найманих працівників: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . На момент інспекційного відвідування дані особи надавали послуги манікюру клієнтам цього салону самостійно.

Згідно пояснень ФОП ОСОБА_1 , що надані 16.11.2018 інспекторам праці, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знаходилися в салоні краси «Шик і шарм» на виконання договорів про надання послуг з навчання (виконання робіт). Станом на 15.11.2018 року найманих працівників не має.

Під час проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 надано: договір про надання послуг (виконання робіт) № 2018/1 від 29 жовтня 2018 року укладений з ОСОБА_2 та договір про надання послуг (виконання робіт) № 2018/2 від 13 листопада 2018 року укладений з ОСОБА_3 про надання послуг з навчання відповідно, на теми: «Ідеальна класика і гелеве нарощення нігтів» та «Ідеальна класика».

В обґрунтування правомірності укладення цих договорів, позивач зазначає, що відповідно до витягу з реєстру платників єдиного податку № 355 від 08.11.2018 та згідно переліку видів господарської діяльності першої та другої груп, згідно з КВЕД ДК 009:2010 (КВЕД - 2010) він має право займатись діяльністю: 96.02 Надання послуг перукарнями та салонами краси; 85.59 Інші види освіти, н.в. і у.; 85.32 Професійно - технічна освіта.

Отже, визначальним для вирішення спірних правовідносин у цій справі є наявність ознак трудових правовідносин між ФОП ОСОБА_1 та фізичними особами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до Методологічних основ та пояснень до позицій національного класифікатора ДК 009:2010 «Класифікації видів економічної діяльності» (далі КВЕД-2010), затверджених наказом Державного комітету статистики України від 23 грудня 2011 року № 396, клас 85.32 передбачає діяльність шкіл косметологів і перукарів, а клас 85.59 включає діяльність навчальних центрів, які пропонують курси з корекції (додаткової підготовки з певної дисципліни) та діяльність курсів з підвищення професійної кваліфікації.

Доказів того, що салон краси «Шик та шарм» має статус школи чи навчального центру, матеріали справи не містять.

Крім того, відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 3 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» від 10 лютого 1998 року № 103/98-ВР (далі Закон № 103/98-ВР), із змінами та доповненнями, професійна (професійно-технічна) освіта є складовою системи освіти України. Професійна (професійно-технічна) освіта є комплексом педагогічних та організаційно-управлінських заходів, спрямованих на забезпечення оволодіння громадянами знаннями, уміннями і навичками в обраній ними галузі професійної діяльності, розвиток компетентності та професіоналізму, виховання загальної і професійної культури. Професійна (професійно-технічна) освіта здобувається у закладах професійної (професійно-технічної) освіти.

Професійне (професійно-технічне) навчання - складова професійної (професійно-технічної) освіти. Професійне (професійно-технічне) навчання передбачає формування і розвиток професійних компетентностей особи, необхідних для професійної діяльності за певною професією у відповідній галузі, забезпечення її конкурентоздатності на ринку праці та мобільності, перспектив її кар`єрного зростання впродовж життя.

Так, згідно ст. 4 Закону № 103/98-ВР система професійної (професійно-технічної) освіти складається з закладів професійної (професійно-технічної) освіти незалежно від форм власності та підпорядкування, що проводять діяльність у галузі професійної (професійно-технічної) освіти, навчально-методичних, науково-методичних, наукових, навчально-виробничих, навчально-комерційних, видавничо-поліграфічних, культурно-освітніх, фізкультурно-оздоровчих, обчислювальних та інших підприємств, установ, організацій та органів управління ними, що здійснюють або забезпечують підготовку кваліфікованих робітників.

Професійна (професійно-технічна) освіта здійснюється у закладах професійної (професійно-технічної) освіти за денною, вечірньою (змінною), очно-заочною, дистанційною, екстернатною формами навчання, з відривом і без відриву від виробництва та за індивідуальними навчальними планами (ч. 1 ст. 12 Закону № 103/98-ВР).

Згідно ст. 18 цього Закону, до закладів професійної (професійно-технічної) освіти належать: професійно-технічне училище відповідного профілю; професійне училище соціальної реабілітації; вище професійне училище; професійний ліцей; професійний ліцей відповідного профілю; професійно-художнє училище; художнє професійно-технічне училище; вище художнє професійно-технічне училище; училище-агрофірма; вище училище-агрофірма; училище-завод; центр професійної (професійно-технічної) освіти; центр професійної освіти; навчально-виробничий центр; центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів; навчально-курсовий комбінат; навчальний центр; інші типи закладів освіти, що надають професійну (професійно-технічну) освіту або здійснюють професійне (професійно-технічне) навчання.

Аналізуючи наведені положення норм права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що салон краси «Шик та шарм» не належить до закладів професійної (професійно-технічної) освіти в розумінні Закону № 103/98-ВР, а відтак укладені договори про надання послуг з навчання є фактично трудовими договорами.

Крім того, відповідно до ст. 29 Закону № 103/98-ВР, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності надають здобувачам освіти закладів професійної (професійно-технічної) освіти робочі місця або навчально-виробничі ділянки для проходження виробничого навчання чи виробничої практики відповідно до укладених із закладами професійної (професійно-технічної) освіти договорів про навчально-виробничу практику. Керівники підприємств, установ, організацій несуть відповідальність за забезпечення належних умов праці та оплату праці здобувачів освіти на виробництві, дотримання правил і норм охорони праці, техніки безпеки та виробничої санітарії відповідно до укладених із закладами професійної (професійно-технічної) освіти договорів про навчально-виробничу практику. Здобувачі освіти закладів професійної (професійно-технічної) освіти під час виробничого навчання і виробничої практики на виробництві виконують роботи відповідно до навчальних планів і програм.

Однак, позивач, договорів про навчально-виробничу практику, навчальних планів і програм не надав.

Аналізуючи договори про надання послуг з навчання, позивачем не надано графік занять, план навчання, у договорах не зазначено термінів підготовки та тривалість такого навчання (п.п. 3.1 та 3.2 Договору).

Надані інспекторам та суду першої інстанції акти здачі-приймання виконаних робіт від 29.11.2018 та від 21.11.2018, не розшифровують змісту наданих послуг з навчання, порядок їх отримання та терміни. А товарні чеки, видані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не підтверджують реальність їх здійснення, оскільки не надано позивачем доказів їх оприбуткування., зокрема книги обліку доходів та витрат.

Крім того, в матеріалах справи наявні сертифікати про те, що ОСОБА_6 закінчила школу нігтьової естетики ОСОБА_7 в період 2017 - 2018 років, курси: «Техніка класичного манікюру (базовий курс)»; «Техніки апаратного манікюру», і якими підтверджено, що ОСОБА_8 отримала теоритичні та практичні навики по роботі з сучасними техніками манікюру, отримала кваліфікацію майстра по комбінованому та апаратному манікюру.

З огляду на викладене, ОСОБА_8 є кваліфікованим майстром манікюру, яка під час інспекційного відвідування самостійно надавала послуги з манікюру, як і ОСОБА_3 , у зв`язку з чим навчання, як такого не потребувалось проводити.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює покази свідка ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про, те, що на час перевірки вони практично навчались на моделях у рамках навчального курсу. Оскільки, жодних доказів того, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 працюють у салоні краси у ФОП ОСОБА_1 на посаді моделі, не надано.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України.

Частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

У відповідності до статті 21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (стаття 23 КЗпП України).

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові ВС України від 26.09.2018 у справі № 822/723/17.

Так, фактично предметом укладених договорів позивача з фізичними особами є процес праці, а не її кінцевий результат. Фізичні особи повинні були виконувати систематично певні трудові функції, зокрема з надання клієнтам послуг манікюру в салоні краси. При цьому, в укладених договорах не визначається обсяг виконуваної роботи, а обумовлюється у вигляді зобов`язання виконувати роботи (надавати послуги).

В самих договорах ніде не зазначається, який саме конкретно результат роботи повинен передати виконавець замовнику, не визначено переліку завдань роботи, її обсягу, видів тощо.

Ще одна відмінність між зазначеними договорами полягає в тому, що за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації, тощо.

Відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами, тобто нормами КЗпП України та інших актів трудового законодавства, що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається сторонами у договорі або чинним законодавством України, зокрема нормами ЦК України.

Як вбачається зі змісту трудових угод, працівники самостійно не організовували роботу, виконували її не на власний ризик та розсуд, а підпорядковувалися позивачу.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що договори, укладені позивачем з фізичними особами мають ознаки трудового характеру. Незважаючи на допуск працівників ОСОБА_2 , ОСОБА_12 до виконання посадових обов`язків, ознайомлення із робочим місцем, позивачем, як роботодавцем, не було укладено трудовий договір у відповідності до вимог статті 24 КЗпП України, за що встановлена відповідальність згідно з пунктом 2 частини другої статті 265 КЗпП України.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, обмежився лише поясненнями позивача та свідків, не надавши належної оцінки правовій природі укладених договорів.

Аналізуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недотримання позивачем у межах спірних правовідносин вимог статті 24 КЗпП України в частині обов`язкового укладання трудових договорів у письмовій формі шляхом укладення договору (контракту), або видання наказу, або розпорядження та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Обставини, які б свідчили про порушення суб`єктом владних повноважень вимог чинного законодавства при проведенні перевірки дотримання ФОП ОСОБА_1 законодавства про працю, судом апеляційної інстанції не встановлені. Відповідачем під час прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу дотримано вимоги Порядку № 509, а відтак постанова про накладення штрафу уповноваженими особами від 06 грудня 2018 року № ІФ 2082/826/АВ/П/ТД-ФС у розмірі 223 380,00 гривень, на підставі абз. 2 частини другої статті 265 КЗпП України, є правомірною, а правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Крім того, оскільки факт вчинення позивачем порушення вимог трудового законодавства є встановленим та підтвердженим належними і допустимими доказами, Управлінням Держпрці правомірно винесено припис про усунення виявлених порушень від 21 листопада 2018 року № ІФ 2082/826/АВ/П, тому підстави для його скасування відсутні.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу Управління Держпраці в Івано-Франківській області задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року у справі № 300/68/19 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. М. Багрій
О. Б. Заверуха
Повне судове рішення складено 15.08.2019