Справа № 640/7678/19
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2019-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 серпня 2019 року № 640/7678/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Григоровича П.О., розглянув в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом Народного депутата України ОСОБА_2
доЦентральної виборчої комісії
про визнання протиправною та скасування постанови,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Народний депутат України ОСОБА_2 (надалі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Центральної виборчої комісії (надалі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову Центральної виборчої комісії України № 846 від 20.04.2019 року «Про перші вибори депутатів сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад і відповідних сільських, селищних, міських голів 30.06.2019 року».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Роз`яснено сторонам, що справа буде розглядатись одноособово суддею Григоровичем П.О. в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою від 14.05.2019 в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою від 11.06.2019 повернуто заяву Романовобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області про забезпечення позову без розгляду.

Ухвалою від 18.06.2019 в задоволенні заяви про залучення Романобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області в якості третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору відмовлено.

Ухвалою від 27.06.2019 в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

20 квітня 2019 року Центральною виборчою комісією прийнято оскаржувану постанову №846, якою призначено на неділю, 30 червня 2019 року, перші вибори депутатів сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад і відповідних сільських, селищних, міських голів за переліками згідно з додатками 1 - 19.

Оголошено з 11 травня 2019 року початок виборчого процесу перших виборів депутатів сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад і відповідних сільських, селищних, міських голів, призначених пунктом 1 цієї постанови.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, підставою для її прийняття стали наступні обставини.

Так, до Центральної виборчої комісії разом із супровідними листами надійшли звернення Вінницької, Волинської, Житомирської, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Харківської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької та Чернігівської обласних державних адміністрацій з доданими до них документами щодо прийняття Комісією рішення про призначення перших виборів депутатів сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад і відповідних сільських, селищних, міських голів у зв`язку з утворенням у зазначених областях об`єднаних територіальних громад.

Розглянувши вказані звернення, Центральна виборча комісія встановила їх відповідність вимогам Конституції України та законів України, а також Порядку призначення перших виборів депутатів сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та відповідних сільських, селищних, міських голів, затвердженого постановою Комісії від 29 листопада 2018 року № 234 (далі - Порядок).

Крім того, Центральна виборча комісія постановою від 12 жовтня 2018 року № 156 «Про перші вибори депутатів сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад і відповідних сільських, селищних, міських голів 23 грудня 2018 року» (зі змінами) призначила на неділю, 23 грудня 2018 року, перші місцеві вибори, зокрема, у Вінницькій, Запорізькій, Луганській, Миколаївській, Одеській, Сумській, Херсонській та Чернігівській областях та з 3 листопада 2018 року оголосила виборчий процес відповідних виборів.

Разом з тим у зв`язку з Указом Президента України від 26 листопада 2018 року №393/2018 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 26 листопада 2018 року № 2630-VIII, який набрав чинності 28 листопада 2018 року, територіальні виборчі комісії у Вінницькій, Запорізькій, Луганській, Миколаївській, Одеській, Сумській, Херсонській та Чернігівській областях, що здійснювали організацію підготовки та проведення перших місцевих виборів 23 грудня 2018 року у відповідних регіонах України, у зв`язку з введенням воєнного стану на цих територіях припинили (не здійснювали) подальше виконання заходів щодо реалізації етапів виборчого процесу перших місцевих виборів 23 грудня 2018 року.

За змістом пункту 14 Порядку якщо перші місцеві вибори мали проводитися в період, на який було введено воєнний стан, Центральна виборча комісія приймає рішення про призначення перших місцевих виборів після закінчення періоду дії воєнного стану.

Відповідно до зазначеного вище Указу Президента України від 26.11.2018, введено в Україні воєнний стан із 14 години 00 хвилин 26 листопада 2018 року строком на 30 діб до 14 години 00 хвилин 26 грудня 2018 року.

Як наслідок, після закінчення періоду дії воєнного стану, відповідачем і було прийнято оскаржувану постанову.

Не погоджуючись з правомірністю і обґрунтованістю оскаржуваної постанови, позивач посилається на те, що: 1) відповідно до ст.85 Конституції України до виключних повноважень саме Верховної Ради України належить призначення чергових та позачергових виборів до органів місцевого самоврядування; 2) Конституцією України не передбачено поняття «об`єднані територіальні громади»; 3) об`єднання громад без проведення місцевих референдумів є нелегітимним.

Оцінивши надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно зі статтею 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 12 статті 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.

Порядок утворення, правовий статус, основні засади організації діяльності Центральної виборчої комісії як постійно діючого колегіального державного органу, до компетенції якого належить забезпечення організації підготовки та проведення виборів і референдумів в Україні, забезпечення реалізації та захисту конституційних виборчих прав громадян України і прав на участь у референдумах, суверенного права Українського народу на виявлення своєї волі визначено Законом України від 30.06.2004 № 1932-IV «Про Центральну виборчу комісію» (далі - Закон № 1932-IV).

Згідно із статтею 1 Закону № 1932-IV Центральна виборча комісія (далі - ЦВК) є постійно діючим колегіальним державним органом, який діє на підставі Конституції України, цього та інших законів України і наділений повноваженнями щодо організації підготовки і проведення виборів Президента України, народних депутатів України, депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів, всеукраїнського і місцевих референдумів в порядку та в межах, встановлених цим та іншими законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 1932-IV Комісія відповідно до своїх повноважень забезпечує дотримання передбачених Конституцією України та законами України принципів і засад виборчого і референдумного процесів, реалізацію виборчих прав громадян України та права на участь у референдумі, однакове застосування законодавства України про вибори і референдуми на всій території України.

Частиною першою статті 11 Закону № 1932-IV визначено, що основною організаційною формою діяльності Комісії є її засідання. На засіданні Комісії може бути розглянуто будь-яке питання, яке відповідно до цього та інших законів України належить до повноважень Комісії.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону № 1932-IV за результатами розгляду та обговорення на засіданні Комісії питання порядку денного Комісія ухвалює рішення у формі постанови.

Пунктом 2 частини другої статті 16 Закону № 1932-IV встановлено, що Комісія за результатами узагальнення практики застосування законодавства України про вибори і референдуми та практики проведення виборів і референдумів в Україні, а також у разі необхідності може за власною ініціативою розглянути та прийняти у встановленому цим Законом порядку рішення стосовно організації підготовки та проведення виборів і референдумів.

Основні засади, організація і порядок проведення виборів депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласних, районних, міських, районних у містах, сільських, селищних рад, сільських, селищних, міських голів та старост визначаються Законом України від 14.07.2015 № 595-VIII «Про місцеві вибори» (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 595-VIII).

Вказаний Закон України «Про місцеві вибори» наділяє Центральну виборчу комісію, крім передбачених Законом № 1932-IV, повноваженнями щодо: здійснення контролю за додержанням та однаковим застосуванням законодавства про місцеві вибори на всій території України (пункт 1 частини першої статті 24 Закону № 595-VIII); призначає перші вибори депутатів, сільських, селищних, міських голів у порядку, визначеному законом (пункт 1-1 частини першої статті 24 Закону № 595-VIII).

Порядок призначення місцевих виборів визначено у статті 14 Закону № 595-VIII.

Відповідно до частини першої статті 14 зазначеного Закону, місцеві вибори можуть бути черговими, позачерговими, повторними, проміжними, додатковими або першими.

Частиною сьомою статті 14 Закону № 595-VIII встановлено, що перші вибори депутатів, сільських, селищних, міських голів призначаються Центральною виборчою комісією у порядку, визначеному законом.

Тобто, відповідно до норм чинного законодавства, саме Центральна виборча комісія наділена повноваження щодо прийняття рішень про призначення перших виборів депутатів сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад і відповідних сільських, селищних, міських голів.

Доводи позивача про те, що право призначення виборів є виключною компетенцією Верховної Ради України судом відхиляються, оскільки пунктом 30 статті 85 Конституції України передбачено повноваження ВР України на призначення чергових та позачергових виборів до органів місцевого самоврядування. Натомість, спірною постановою призначено перші вибори в порядку, передбаченому законами України «Про місцеві вибори» та «Про добровільне об`єднання територіальних громад».

Вказана правова позиція ґрунтується на висновках постанови Верховного Суду від 11.07.2018 у справі № 826/13686/17.

Стосовно доводів позивача про те, що Конституцією України не передбачено поняття «об`єднані територіальні громади», а об`єднання громад без проведення місцевих референдумів є нелегітимним, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 140 Конституції України визначено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

У Рішенні Конституційного Суду від 18.06.2002 Справа № 1-16/2002 (N 12-рп/2002) у справі за конституційним поданням 45 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 140 Конституції України (справа про об`єднання територіальних громад) визначено, що положення частини першої статті 140 Конституції України визначили місцеве самоврядування як право територіальної громади - первинного суб`єкта місцевого самоврядування, основного носія його функцій і повноважень - вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України та дали визначення територіальної громади як жителів села, селища, міста чи добровільного об`єднання жителів кількох сіл у сільську громаду, а не встановили порядку об`єднання або роз`єднання самих територіальних громад.

Установивши в статтях 140, 141, 142, 143, 144, 145 Конституції України основні засади функціонування місцевого самоврядування, його органів, матеріальну і фінансову основу тощо, Конституція України решту питань організації місцевого самоврядування, формування, діяльності та відповідальності його органів віднесла до визначення законом (стаття 146 Конституції України). Тим самим на конституційному рівні передбачено створення правових умов для подальшого законодавчого врегулювання суспільних відносин у сфері місцевого самоврядування.

Конституційний Суд України виходив з того, що вирішення порушених у конституційному поданні питань щодо об`єднання або роз`єднання територіальних громад, які положеннями Конституції України не визначені, має здійснюватися у порядку, встановленому законом.

Питання об`єднання або роз`єднання територіальних громад, виходячи з визначеного положеннями частини першої статті 140 Конституції України поняття «територіальна громада», має вирішуватися з урахуванням відповідного волевиявлення членів цих територіальних громад, яке здійснюється згідно з законом. Зважаючи на викладене, Конституційний Суд України дійшов висновку, що питання організації місцевого самоврядування, які не врегульовані Конституцією України, у тому числі умови та порядок об`єднання або роз`єднання територіальних громад сіл, селищ, міст, мають визначатися законом (стаття 146 Конституції України).

Відповідно статті 146 Конституції України, інші питання організації місцевого самоврядування, формування, діяльності та відповідальності органів місцевого самоврядування визначаються законом.

Статтею 6 Закону України від 21.05.97 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, який діяв на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.

Територіальні громади в порядку, встановленому законом, можуть об`єднуватися в одну сільську, селищну, міську територіальну громаду, утворювати єдині органи місцевого самоврядування та обирати відповідно сільського, селищного, міського голову.

Територіальні громади села, селища, міста, що добровільно об`єдналися в одну територіальну громаду, можуть вийти із складу об`єднаної територіальної громади в порядку, визначеному законом.

Відносини, що виникають у процесі добровільного об`єднання територіальних громад сіл, селищ, міст, а також добровільного приєднання до об`єднаних територіальних громад визначає Закон України «Про добровільне об`єднання територіальних громад».

Таким чином, право на об`єднання територіальних громад визначено законами України «Про місцеве самоврядування в Україні» та «Про добровільне об`єднання територіальних громад».

Відповідно до частин сьомої, восьмої статті 7 Закону України від 05.02.2015 № 157-VIII «Про добровільне об`єднання територіальних громад» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 157-VIII) у разі прийняття сільськими, селищними, міськими радами рішень про добровільне об`єднання територіальних громад, а також у разі підтримки добровільного об`єднання територіальних громад на місцевому референдумі сільський, селищний, міський голова територіальної громади, в якій ініційовано питання про добровільне об`єднання територіальних громад, звертається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної державної адміністрації з пропозицією звернутися до Центральної виборчої комісії для прийняття нею рішення про призначення перших виборів депутатів сільської, селищної, міської ради та відповідного сільського, селищного, міського голови в установленому законом порядку.

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласна державна адміністрація протягом 10 робочих днів з дня отримання рішень про добровільне об`єднання територіальних громад у разі їх відповідності висновку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, звертається до Центральної виборчої комісії для прийняття нею рішення про призначення перших виборів депутатів сільської, селищної, міської ради та відповідного сільського, селищного, міського голови в установленому законом порядку.

За таких обставин, посилання позивача на те, що законодавством не передбачено поняття «об`єднані територіальні громади», а об`єднання громад без проведення місцевих референдумів є нелегітимним, є недоречними, адже Законом України від 05.02.2015 №157-VIII «Про добровільне об`єднання територіальних громад» визначено диспозитивний порядок об`єднання територіальних громад: 1) або у разі прийняття сільськими, селищними, міськими радами рішень про добровільне об`єднання територіальних громад; 2) у разі підтримки добровільного об`єднання територіальних громад на місцевому референдумі.

Стосовно процедурних моментів прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, суд зазначає наступне.

Процедуру призначення Центральною виборчою комісією перших виборів депутатів сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та сільських, селищних, міських голів за результатами розгляду звернень Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних державних адміністрацій щодо призначення таких виборів визначає Порядок призначення перших виборів депутатів сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та відповідних сільських, селищних, міських голів, затверджений постановою Центральної виборчої комісії від 29.11.2018 № 234 (надалі - Порядок).

Пунктом 1 Порядку визначено, що згідно з частиною сьомою статті 14 Закону України «Про місцеві вибори» (далі - Закон) перші вибори депутатів, сільських, селищних, міських голів призначаються Центральною виборчою комісією в порядку, визначеному законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону Центральна виборча комісія призначає перші місцеві вибори не пізніше ніж за сімдесят днів до дня виборів, а виборчий процес таких виборів розпочинається за п`ятдесят днів до дня перших місцевих виборів. За змістом частини шостої вказаної статті Закону перші місцеві вибори призначаються на неділю.

З урахуванням зазначених положень Закону за зверненнями, які відповідають вимогам Конституції України, законів України, цьому Порядку, а також з огляду на те, що вирішення питання щодо призначення перших місцевих виборів на певну дату належить до виключних повноважень Центральної виборчої комісії, Комісія за наявності відповідних бюджетних асигнувань для організації підготовки та проведення місцевих виборів призначає перші місцеві вибори не пізніше ніж за сімдесят днів до дня таких виборів, як правило, на останню неділю квітня, останню неділю жовтня, будь-яку неділю грудня, крім останньої. Як виняток перші місцеві вибори можуть бути призначені на іншу дату.

Пунктом 2 Порядку передбачено, що відповідно до частини восьмої статті 7 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» перші вибори депутатів сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та відповідних сільських, селищних, міських голів призначаються Центральною виборчою комісією за відповідними зверненнями Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних державних адміністрацій щодо призначення перших місцевих виборів у порядку, визначеному законом.

За змістом п.7 Порядку, у разі надходження до Центральної виборчої комісії звернення, оформленого з порушеннями вимог Конституції України, законів України та цього Порядку;

додатків до звернення, що не відповідають вимогам пункту 5 цього Порядку, або неподання таких додатків;

а також у разі призначення та/або оголошення про початок виборчого процесу чергових, позачергових, повторних чи проміжних виборів депутатів сільської, селищної, міської ради територіальної громади, що увійшла до складу об`єднаної територіальної громади, або чергових, позачергових чи повторних виборів відповідного сільського, селищного, міського голови, або будь-яких місцевих виборів, що організовуються та проводяться хоча б на одній із виборчих дільниць, на якій організовуватимуться та проводитимуться перші місцеві вибори, член Центральної виборчої комісії за дорученням Голови Комісії повідомляє Раду міністрів Автономної Республіки Крим, обласну державну адміністрацію про недоліки відповідних документів та/або перешкоди для призначення вказаних виборів.

Центральна виборча комісія розглядає такі звернення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної державної адміністрації щодо призначення перших місцевих виборів після усунення недоліків відповідних документів та/або перешкод для призначення вказаних виборів.

В матеріалах справи відсутні докази прийняття відповідачем оскаржуваного рішення на підставі документів, що містили недоліки.

Відповідно до п.8 Порядку, у разі отримання від державних органів, які забезпечують державну безпеку України, інформації (звернення, висновку), зокрема, щодо неможливості організації та підготовки відповідно до Закону проведення перших місцевих виборів на окремих територіях Центральна виборча комісія звертається до відповідної військово-цивільної адміністрації стосовно висновку про можливість організації підготовки та проведення перших місцевих виборів на території Донецької та Луганської областей відповідно до Закону.

Центральною виборчої комісією України та позивачем до матеріалів справи не надано доказів отримання відповідачем від державних органів, які забезпечують державну безпеку України, інформації (звернення, висновку), зокрема, щодо неможливості організації та підготовки відповідно до Закону проведення перших місцевих виборів на окремих територіях.

Пунктом 9 Порядку визначено, що у разі надходження до Центральної виборчої комісії інформації (судових рішень, які стосуються процесу добровільного об`єднання в територіальну громаду, або рішення відповідної ради про скасування рішення про добровільне об`єднання в територіальну громаду), яка дає обґрунтовані підстави вважати, що рішення/дії Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної державної адміністрації, голови обласної державної адміністрації щодо звернення про призначення перших місцевих виборів та/або рішення щодо добровільного об`єднання в територіальну громаду прийнято/вчинено з порушенням Конституції України, законів України, Комісія повідомляє про отриману інформацію Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідну обласну державну адміністрацію. У такому разі Центральна виборча комісія приймає рішення про призначення перших місцевих виборів після надходження звернення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної державної адміністрації про те, що зазначені обставини не суперечать висновку, передбаченому частиною четвертою статті 7 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад», та не перешкоджають прийняттю рішення про призначення перших місцевих виборів відповідно до частини восьмої зазначеної статті.

При цьому в разі надходження до Комісії повідомлення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної державної адміністрації про наявність перешкод щодо призначення перших місцевих виборів звернення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної державної адміністрації разом із доданими до нього документами повертається листом за підписом відповідного члена Центральної виборчої комісії в порядку, визначеному частиною сьомою статті 15 Закону України «Про Центральну виборчу комісію».

В матеріалах справи відсутні докази надходження до Центральної виборчої комісії України інформації та/або повідомлень, що визначені п.9 Порядку, які б перешкоджали прийняттю рішення про призначення перших місцевих виборів.

У відповідності до п.10 Порядку, Центральна виборча комісія приймає рішення про залишення звернення про призначення перших місцевих виборів без розгляду в разі отримання рішення суду, що набрало законної сили, яким визнано протиправними рішення чи дії Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної державної адміністрації щодо відповідного звернення.

Під час розгляду справи судом не встановлено обставин отримання відповідачем рішення суду, що набрало законної сили, яким визнано протиправними рішення чи дії Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної державної адміністрації щодо відповідного звернення.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що Порядком передбачено виключний перелік підстав, які позбавляють Центральну виборчу комісію можливості прийняти рішення про призначення перших виборів.

Втім, матеріали справи не містять в собі доказів існування в рамках спірних правовідносин таких підстав.

За таких обставин, суд приходить до висновку щодо прийняття відповідачем спірного рішення на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

В контексті наведеного суд зазначає, що під час розгляду справи відповідачем доведено прийняття Центральною виборчою комісією постанови № 846 від 20 квітня 2019 року в межах наданих повноважень та з дотриманням вимог чинного законодавства.

Підсумовуючи власну правову позицію щодо правомірності прийняття відповідачем оскаржуваного рішення на підставі Законів України «Про місцеві вибори» та «Про добровільне об`єднання територіальних громад», суд зазначає наступне.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.04.2018 у справі № 4-р за конституційним поданням 57 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про всеукраїнський референдум» визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), Закон України «Про всеукраїнський референдум» від 6 листопада 2012 року N 5475-VI зі змінами.

У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 8 грудня 2004 року № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) від 30 вересня 2010 року № 20-рп/2010, Конституційний Суд України виходив з того, що визнання неконституційним Закону № 2222 у зв`язку з порушенням процедури його розгляду та ухвалення означає відновлення дії попередньої редакції норм Конституції України, які були змінені, доповнені та виключені Законом № 2222. Це забезпечує стабільність конституційного ладу в Україні, гарантування конституційних прав і свобод людини і громадянина, цілісність, непорушність та безперервність дії Конституції України, її верховенство як Основного Закону держави на всій території України.

Аналогічну техніку з відновлення попередньої редакції нормативно-правового акта застосував Конституційний Суд України у Рішенні від 7 липня 2009 року № 17-рп/2009 (у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо повноважень Конституційного Суду України, особливостей провадження у справах за конституційними зверненнями та недопущення зловживань правом на конституційне подання», частин першої, другої статті 6, частин третьої, четвертої статті 44, пункту 3 частини першої, частини другої статті 45, частини другої статті 71, частини третьої статті 73 Закону України «Про Конституційний Суд України», частини шостої статті 52 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» (справа про конституційно встановлену процедуру набрання чинності законом), у результаті чого відновив свою дію у попередній редакції Закон України «Про Конституційний Суд України».

Виходячи з аналізу практики Конституційного Суду України суд приходить до висновку, що з прийняттям Рішення Конституційним Судом втратив чинність Закон України «Про всеукраїнський референдум» з дати оприлюднення якого визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про всеукраїнський та місцеві референдуми» та одночасно відновив дію Закон України від 03.07.1991 № 1286-XII «Про всеукраїнський та місцеві референдуми», частиною другою статті 6 якого встановлено, що виключно місцевими референдумами у відповідних адміністративно-територіальних одиницях вирішуються питання про найменування або перейменування сільрад, селищ, міст, районів, областей; питання про об`єднання в одну однойменних адміністративно-територіальних одиниць, які мають спільний адміністративний центр; питання про зміну базового рівня місцевого самоврядування у сільських районах; питання про реорганізацію або ліквідацію комунальних дошкільних навчальних закладів, а також дошкільних навчальних закладів, створених колишніми сільськогосподарськими колективними та державними господарствами.

При цьому, відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Разом з тим, у разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом, застосовується акт, виданий пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності. Така неузгодженість може виникнути внаслідок того, що прийняття нової норми не завжди супроводжується скасуванням «застарілих» норм з одного й того ж питання. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному.

З урахуванням наведеного та враховуючи, що Центральною виборчою комісією прийнято постанову № 846 від 20 квітня 2019 року «Про перші вибори депутатів сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад і відповідних сільських, селищних, міських голів 30 червня 2019 року» у відповідності до положень законів України «Про місцеві вибори» та «Про добровільне об`єднання територіальних громад», прийнятих у 2015 року, відповідно положення Закону України «Про всеукраїнський та місцеві референдуми» не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Також суд вбачає за необхідне зазначити, що всі доводи позивача розглянуті та досліджені судом, хоча й не всі відповіді суду на аргументи викладені у рішенні суду з огляду на практику Європейського суду з прав людини з приводу надання оцінки всім доказам у даній справі.

Так, у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04), рішення від 10 лютого 2010 року (набуло статусу остаточного 10 травня 2011 року), п. 58 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, внаслідок чого в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 139, 241-243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Народний депутат України ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ).

ЦЕНТРАЛЬНА ВИБОРЧА КОМІСІЯ (ідентифікаційний , адреса: 01133, м.Київ, ПЛОЩА ЛЕСІ УКРАЇНКИ, будинок 1).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.О. Григорович