Справа № 360/2271/19
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2019-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року справа №360/2271/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Казначеєва Е.Г., Ястребової Л.В.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі № 360/2271/19 (головуючий І інстанції І.В. Тихонов) за позовом ОСОБА_2 до Біловодського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Луганської області , Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Луганського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просила:

визнати неправомірним та скасувати рішення Біловодського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Луганської області №2465/03-18 від 10.05.2019 року;

зобов`язати Біловодське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області виплатити ОСОБА_2 суму пенсії, що належала її чоловіку ОСОБА_3 і залишилась недоотриманою у зв`язку з його смертю, як члену сім`ї померлого пенсіонера, який проживав з нею разом на день смерті;

зобов`язати Біловодське ОУПФУ розрахувати розмір компенсації відповідно до Закону України від 19.10.2000 № 2050-ІІІ "Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2010 № 159, недоотриманої у зв`язку зі смертю чоловіка позивача з травня 2017 року по грудень 2018 року;

зобов`язати ГУПФУ в Луганській профінансувати недоотриману у зв`язку зі смертю чоловіка позивача суму пенсії з квітня 2017 року по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 та компенсації з травня 2017 року по грудень 2018 року;

зобов`язати ГУ ПФУ в Луганській області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_2 до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.

Не погодившись з ухвалою суду, позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Позовні вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки пов`язані зі здійсненням владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, а тому даний спір про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання сплатити недоотриману пенсію та компенсацію є публічно-правовим та підлягає під визначення адміністративної юрисдикції.

В порушення «Інструкції з діловодства в адміністративних судах» всі матеріали справи повернуті позивачу. Суд першої інстанції прийняв оскаржувану ухвалу, діючи упереджено та намагаючись позбавити позивача доступу до правосуддя та не дати можливості позивачу звернутися до апеляційного суду.

Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який перебував на обліку в Біловодському ОУПФУ Луганської області.

Позивач відповідно до статті 1261 ЦК України є спадкоємцем за законом першої черги після смерті чоловіка - ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина на майно, а саме пенсійні виплати.

Позивач звернулася до Біловодського ОУПФУ Луганської області із заявою про виплату їй недоодержаної ОСОБА_3 пенсії.

Рішенням від 10.05.2019 № 2465/03-18 Біловодське ОУПФУ Луганської області відмовило у їх виплаті у зв`язку із тим, що ОСОБА_3 та позивач мають різну реєстрацію відповідно до довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, тому підтвердити факт сумісного проживання неможливо.

Позивач не погодилася із такими діями першого відповідача та звернулася за захистом свої прав до Луганського окружного адміністративного суду.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції дійшов висновку, що цей спір не є публічно-правовим, з огляду на те, що грошові кошти недоотриманих пенсійних виплат увійшли до спадкового майна та їх отримання регулюється спадковим законодавством. Відтак, оскільки між позивачем та відповідачем виник приватний спір, який випливає з цивільних правовідносин, позов ОСОБА_2 слід вирішувати в порядку цивільного судочинства.

Оцінка суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 2 КАС України визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, згідно з якою завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Справою адміністративної юрисдикції в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Таким чином, до компетенції адміністративного суду належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав вважати спір публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

При цьому слід мати на увазі, що приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів характер, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату їй недоодержаної її померлим чоловіком пенсії.

Суд зазначає, що захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які виникають із цивільних, житлових відносин, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України; у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Враховуючи наведені вище нормативні положення, не є публічно-правовим спір між суб`єктом владних повноважень та суб`єктом приватного права - фізичною чи юридичною особою, у якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Враховуючи суть спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження по справі.

Суд не приймає посилання апелянта, що суд першої інстанції помилково повернув матеріали позовної заяви позивачу, чим намагався позбавити позивача права звернутися з апеляційною скаргою, оскільки зазначене не спростовує правильного висновку суду щодо підсудності цієї справи. До того ж, матеріали справи свідчать, що право на апеляційне оскарження ухвали суду було реалізовано позивачем в повному обсязі та без будь-яких обмежень.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі № 360/2271/19 - залишити без задоволення.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі № 360/2271/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 20.08.2019 року.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 20 серпня 2019 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді Е.Г. Казначеєв

Л.В. Ястребова