Справа № 140/1317/19
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2019-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року ЛуцькСправа № 140/1317/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі - ГУ ДФС у Волинській області, контролюючий орган, відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги від 07 лютого 2019 року № Ф-7626-55 про сплату боргу (недоїмки) у сумі 18276,72 грн.

В обґрунтування позову позивач вказав, що 11 квітня 2019 року отримав спірну вимогу, якою його зобов`язано сплатити 18276,72 грн. боргу з єдиного соціального внеску. Позивач вважає помилковими висновки контролюючого органу щодо наявності у нього обов`язку сплачувати єдиний соціальний внесок та з цього приводу зазначив, що перелік платників єдиного внеску визначений у статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". У цьому переліку є фізичні особи-підприємці. Як стверджує позивач, він такого статусу не має, оскільки припинив підприємницьку діяльність, про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (надалі - ЄДР) міститься запис №3000348 від 23 серпня 2007 року.

Позивач також пояснив, що 04 травня 1995 року він зареєструвався як фізична особа-підприємець, проте у подальшому припинив займатися цією діяльністю, бо був працевлаштований. У 2006 році знову вирішив розпочати підприємницьку діяльність і тому звернувся до державного реєстратора для відновлення статусу підприємця, внесення відповідних записів про зміну місця діяльності. З 01 липня 2004 року відомості про юридичну особу або фізичну особу-підприємця включаються до ЄДР відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток за місцезнаходженням реєстраційної справи. Оскільки станом на 2006 рік відомостей в ЄДР щодо нього не було, то державний реєстратор 18 липня 2006 року зареєстрував його як фізичну особу-підприємця із внесенням до ЄДР відповідного запису №0000348, а надалі з серпня 2007 року цю діяльність було припинено за власним бажанням. Позивач стверджує, що аби отримати підтвердження факту припинення підприємницької діяльності, він 12 квітня 2019 року звернувся до державного реєстратора виконавчого комітету Луцької міської ради. При цьому з`ясувалося, що в ЄДР міститься запис №0024967 від 23 січня 2014 року про включення відомостей про фізичну особу-підприємця з відміткою про те, що свідоцтво про держану реєстрацію вважається недійсним. З пояснення державного реєстратора встановлено, що такий запис зроблений у зв`язку із проведенням інвентаризації справ фізичних осіб. Однак позивач зауважує, що після припинення підприємницької діяльності у 2007 році він жодних заяв (реєстраційних карток) державному реєстратору щодо повторної його державної реєстрації чи перереєстрації як фізичної особи-підприємця в ЄДР не подавав, тобто запис №0024967 від 23 січня 2014 року внесено протиправно.

Відтак, позивач вважає, що він не є підприємцем та відповідно і не є платником єдиного внеску, а тому вимога ГУ ДФС у Волинській області від 07 лютого 2019 року № Ф-7626-55 є протиправною та підлягає скасуванню.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою від 24 квітня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.1).

Відповідач у відзиві на позов його вимоги заперечив (а.с.45-46). В обґрунтування своєї позиції вказав, що підставою для вимоги є наявність в ЄДР відомостей про реєстрацію позивача ОСОБА_1 04 травня 1995 року фізичною особою-підприємцем. При цьому позов обґрунтовано неправомірними діями реєстратора, що немає відношення до податкової вимоги, оскільки в ЄДР не даний час не внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності.

За нормами статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року №755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" (далі - Закон №755-IV) визначено, що фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою. Отже, з цього моменту така особа і позбавляється статусу платника єдиного внеску. У такому разі останнім періодом, за який необхідно сплатити єдиний внесок буде період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи.

Відповідач зазначив, що з 01 січня 2017 року набрав чинності Закон України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким внесені зміни до Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464-VI), зокрема щодо нарахування та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування. З 01 січня 2017 року фізичні особи-підприємці на загальній системі оподаткування, які не отримали дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці року, зобов`язані сплачувати єдиний внесок за себе не менше мінімального страхового внеску за місяць (стаття 9 Закону №2464-VІ), мінімальний розмір якого з 01 січня 2017 року становить 704,00 грн., а з 01 січня 2018 року - 819,06 грн. Відповідач вважає, що оскільки позивач свого статусу як підприємець не припинив, на нього розповсюджується чинність Закону № 2464-VI, і починаючи з січня 2017 року він зобов`язаний сплачувати єдиний внесок, а тому ГУ ДФС у Волинській області правомірно сформувало та надіслало позивачу вимогу від 07 лютого 2019 року № Ф-7626-55 про сплату боргу (недоїмки) у сумі 18276,72 грн.

Відтак, з наведених підстав відповідач просив у задоволенні позову відмовити.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Ухвалою суду від 14 травня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін (а.с.50).

Ухвалою суду від 15 травня 2019 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №140/1316/19 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за №0024967 від 23 січня 2014 року (а.с.52-53) та ухвалою суду від 31 липня 2019 року поновлено провадження у справі (а.с.66).

Перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 04 травня 1995 року був зареєстрований фізичною особою-підприємцем, про що зроблено відповідний запис в ЄДР та з цього часу він взятий на облік в податкових органах як платник податків. В подальшому державним реєстратором Демидівської районної державної адміністрації Рівненської області знову проведено державну реєстрацію ОСОБА_1 фізичною особою-підприємцем, про що 18 липня 2006 року в ЄДР зроблено запис за №0000348. З витягу з ЄДР станом на 15 квітня 2019 року № також видно, що 23 серпня 2007 року внесено запис №3000348 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за її рішенням. Водночас, є запис від 23 січня 2014 року №0024967 про включення відомостей про фізичну особу-підприємця з відміткою про те, що свідоцтво про її державну реєстрацію вважається недійсним (а.с.8-12).

07 лютого 2019 року ГУ ДФС у Волинській області сформовано ОСОБА_1 вимогу № Ф-7626-55 про сплату боргу (недоїмки) станом на 31 січня 2019 року у сумі 18276,72 грн. відповідно до статті 25 Закону №2464-VI та даних інформаційної системи органу доходів і зборів (а.с.7).

Позивач не погоджується із такою вимогою, що стало підставою для його звернення із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові і організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України від 08 липня 2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". В силу вимог частини першої статті 2 даного Закону його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI).

Відповідно до частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

З 01 січня 2017 року пунктом 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" це положення має таку редакцію: "У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску" (діє з 01 січня 2018 року).

За визначеннями, наведеними у пунктах 4, 5 частини першої статті 1 Закону №2464-VI, мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця; тоді як, максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Із врахуванням зазначеного мінімальний страховий внесок у 2017 році становив 704,00 грн. на місяць (3200,00 грн. х 22%, де 3200,00 грн. розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2017 року); мінімальний страховий внесок у 2018 році становив 819,06 грн. на місяць (3723,00 грн. х 22%, де 3723,00 грн. - розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2018 року).

Перевіряючи доводи сторін в частині наявності у ОСОБА_1 обов`язку здійснювати нарахування, обчислення і сплату єдиного внеску, суд враховує такі норми чинного законодавства.

Відповідно до абзаців другого, сьомого частини першої статті 5 Закону №2464-VI взяття як платників єдиного внеску осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників. Зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п`ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці шостому пункту 1 та пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", - за їхньою заявою після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці восьмому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - за їхньою заявою.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців регулює Закон України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (Закон № 755-IV).

Приписами частини восьмої статті 4 Закону № 755-IV визначено, що фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Як уже зазначалося судом, 23 серпня 2007 року до ЄДР внесено запис за №3000348 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 . Разом з тим, 23 січня 2014 року державним реєстратором виконавчого комітету Луцької міської ради до ЄДР внесено запис №0024967 про включення в ЄДР відомостей про фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 з відміткою про те, що свідоцтво про державну реєстрацію вважається недійсним (а.с.8-12).

Запис №0024967 від 23 січня 2014 року позивач оскаржував в судовому порядку. Так рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04 червня 2019 року у справі №140/1316/19, яке набрало законної сили 11 липня 2019 року, позов ОСОБА_1 задоволено: визнано протиправним та скасовано запис в ЄДР №0024967 від 23 січня 2014 року про включення відомостей відносно ОСОБА_2 як про фізичну особу-підприємця (а.с.58-61).

В силу принципу обов`язковості судового рішення, яке набрало законної сили, для всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, фізичних і юридичних осіб та їх об`єднань на всій території України, закріпленого статтею 129-1 Конституції України, статтями 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 червня 2019 року в справі №140/1316/19 належить врахувати і до даних правовідносин між позивачем та відповідачем.

При цьому у ситуації, що склалася, неправомірні дії державного реєстратора щодо внесення до ЄДР запису №0024967 від 23 січня 2014 року спричинили набуття позивачем статусу фізичної особи-підприємця та мають для нього негативні наслідки, оскільки стали підставою для його зобов`язання сплачувати єдиний соціальний внесок, починаючи з 01 січня 2017 року.

Зважаючи на те, що згідно з даними ЄДР ОСОБА_2 припинив підприємницьку діяльність 23 серпня 2007 року, а запис №0024967 від 23 січня 2014 року скасований в судовому порядку, то слід дійти висновку, що позивач з 23 серпня 2007 року не є платником єдиного внеску відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI, а отже у нього відсутній обов`язок сплачувати єдиний внесок з 01 січня 2017 року.

Відтак, вимога про сплату боргу з єдиного соціального внеску за 2017 - 2018 роки є невиправданим втручанням у майнові права ОСОБА_1 та їх порушує.

Отже, з огляду на наведене, суд вважає, що для захисту прав позивача вимогу від 07 лютого 2019 року № Ф-7626-55 про сплату боргу (недоїмки) у сумі 18276,72 грн. необхідно скасувати як протиправну.

Таким чином, позов належить задовольнити повністю.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суд задовольняє позов повністю, то на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 768,40 грн., що підтверджуються квитанцією від 18 квітня 2019 року №2705, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с.2, 18).

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, ідентифікаційний код юридичної особи 39400859) про визнання протиправною та скасування вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Волинській області від 07 лютого 2019 року № Ф-7626-55 про сплату боргу (недоїмки) у сумі 18276,72 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області судові витрати у сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд.

Суддя Ж.В. Каленюк