Справа № 826/16155/13-а
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2019-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 серпня 2019 року

Київ

справа №826/16155/13-а

адміністративне провадження №К/9901/6494/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А., суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2014 року (суддя Костенко Д.А.)

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2015 року (судді: Собків Я.М. (головуючий), Борисюк Л.П., Петрик І.Й.)

у справі № 826/16155/13-а

за позовом Приватного підприємства «Снорк»

до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2013 року Приватне підприємство «Снорк» (далі - ПП «Снорк») звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі - ДПІ у Печерському районі, контролюючий орган), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 01 березня 2013 року №, № про нарахування пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності у сумі 101 081,56 грн та 340 грн штрафу за порушення валютного законодавства відповідно, а також визнати протиправною і скасувати податкову вимогу від 29 серпня 2013 року № 229-22 щодо сплати податкового боргу за вказаними податковими повідомленнями-рішеннями.

В обґрунтування своїх позовних вимог ПП «Снорк» зазначило про відсутність підстав для нарахування пені згідно із Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (далі - Закон № 185/94) у зв`язку з відсутністю порушень вказаного Закону. На думку позивача, висновки контролюючого органу, зроблені за результатами перевірки, є помилковими, оскільки ґрунтуються на недостовірних даних щодо дати надходження товару та неповернення валютних цінностей за зовнішньоекономічними контрактами, а також щодо порушення порядку декларування валютних цінностей та іншого майна.

Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 15 січня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2015 року, адміністративний позов ПП «Снорк» задовольнив частково:

- скасував податкове повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі від 01 березня 2013 року № в частині нарахування пені в сумі 89 560,61 грн;

- скасував податкове повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі від 01 березня 2013 року № ;

- скасував вимогу ДПІ у Печерському районі від 29 серпня 2013 року № 229-22 в частині визначення податкового боргу в сумі 89 900,61 грн, зокрема 89 560,61 грн - пеня, 340 грн - штраф.

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Не погодившись із судовими рішеннями, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просив їх скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПП «Снорк» відмовити в повному обсязі.

При цьому в обґрунтування касаційної скарги ДПІ у Печерському районі зазначила, що при проведенні контролюючими органами перевірок імпортних операцій датою імпорту у випадку ввезення продукції на територію України, якщо така продукція згідно із законодавством України підлягає митному оформленню, слід вважати дату завершення оформлення митної декларації. З огляду на це відповідач вважає, що спірні податкові повідомлення-рішення та податкова вимога прийняті ним правомірно.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 лютого 2015 року відкрито касаційне провадження.

Позивач не скористався своїм правом подати заперечення/відзив на касаційну скаргу, що не перешкоджає перегляду рішень судів попередніх інстанцій.

22 січня 2018 року справу в порядку, передбаченому підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року; далі - КАС України) передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Суди попередніх інстанцій встановили, що ДПІ у Печерському районі провела документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог валютного законодавства України при розрахунках за зовнішньоекономічними контрактами від 09 грудня 2011 року №WY20110422SP з компанією «Zhejiang Top Biological Science & Technology Co., Ltd» (Китай) та від 20 квітня 2012 року №WY20120420CMC-1 з компанією «Fuxin Weiyuan Food scince and Technology Co., Limited» (Китай) та за контрактом від 04 червня 2009 року №09SHL-189 з компанією «Hongkong Luckystar Additives Co., LTD.» (Китай) згідно з листами ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 04 грудня 2012 року № С11-0000-130-03/23/304, від 03 січня 2013 року № Р1-В15/53/05, за результатами якої склала акт від 08 лютого 2013 року № 115/22-6/30019749.

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем статті 2 Закону №185/94, а саме:

- несвоєчасне надходження товару від компанії «Hongkong Luckystar Addities Co., LTD» (Китай) у розмірі 10 740 дол. США (екв. 85 844,82 грн) за контрактом від 04 червня 2009 року № 09SHL-189;

- несвоєчасне надходження товару від компанії «Zhejiang Top Biological Science & Technology Co., Ltd» (Китай) у розмірі 34 340 дол. США (екв. 274479,62 грн) за контрактом від 09 грудня 2011 року № WY20110422SP;

- неповернення валютних цінностей у сумі 10 740 дол. США за контрактом від 04 червня 2009 року № 09SHL-189 з компанією «Hongkong Luckystar Addities Co., LTD» (Китай);

- неповернення валютних цінностей у сумі 13 940 дол. США (екв. 111 422,42 грн) за контрактом від 09 грудня 2011 року № WY20110422SP з компанією «Zhejiang Top Biological Science & Technology Co., Ltd» (Китай);

- неповернення валютних цінностей у сумі 23 940 дол. США (екв. 191 352,42 грн) за контрактом від 20 квітня 2012 року № WY20120420CMC-1 з компанією «Fuxin Weiyuan Food scince and Technology Co., Limited» (Китай).

Крім того, в акті перевірки зазначено про порушення позивачем пункту 1 статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93).

На підставі висновків акта перевірки контролюючий орган прийняв податкові повідомлення-рішення:

- від 01 березня 2013 року № , яким позивачу нараховано грошове зобов`язання з пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в сумі 101 081,56 грн, а саме статті 2 Закону №185/94;

- від 01 березня 2013 року № , яким позивачу нараховано грошове зобов`язання у вигляді штрафної санкції на суму 340 грн за порушення валютного законодавства, а саме пункту 1 статті 9 Декрету № 15-93.

За наслідками адміністративного оскарження вищезазначені податкові повідомлення-рішення залишено без змін рішеннями Державної податкової служби у м. Києві від 20 травня 2013 року № 217/10/12-1-03 та Міністерства доходів і зборів України від 26 червня 2013 року № 5639/6/99-99-10-01-15.

29 серпня 2013 року відповідачем прийнято податкову вимогу № 229-22 на загальну суму податкового боргу у розмірі 101 421,56 грн (зокрема 101 081,56 грн - пеня, 340 грн - штраф).

Спірні правовідносини виникли у сфері здійснення розрахунків в іноземній валюті за зовнішньоекономічним контрактом та стосуються правомірності рішення відповідача про нарахування позивачу пені за порушення строків розрахунків в іноземній валюті.

Згідно з положеннями статті 2 Закону № 185/94 (тут та надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики. При застосуванні розрахунків щодо імпортних операцій резидентів у формі документарного акредитиву строк, передбачений частиною першою цієї статті, діє з моменту здійснення уповноваженим банком платежу на користь нерезидента.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 185/94 порушення резидентами строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка від суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості.

Аналіз змісту наведених вище норм Закону № 189/94 свідчить про те, що необхідною умовою застосування строків розрахунків в іноземній валюті за зовнішньоекономічними контрактами та нарахування пені за порушення таких строків є фактична наявність зобов`язання нерезидента з оплати придбаних товарів, робіт, послуг чи поставки товарів на користь резидента, тобто кошти чи товар (роботи, послуги) повинні надійти на територію України.

З матеріалів справи вбачається, що в період, який перевірявся, позивачем укладено зовнішньоекономічні імпортні контракти, а саме: від 04 червня 2009 року № 09SHL-189 з компанією «Hongkong Luckystar Addities Co., LTD» (Китай) щодо купівлі товару (камедь ксантана); від 09 грудня 2011 року №WY20110422SP з компанією «Zhejiang Top Biological Science & Technology Co., Ltd» (Китай) щодо купівлі товару (напівочищеного каррагинану); від 20 квітня 2012 року № WY20120420CMC-1 з компанією «Fuxin Weiyuan Food scince and Technology Co., Limited» (Китай) щодо купівлі товару (карбоксиметицеллюлози).

Склад валютного правопорушення контролюючий орган доводив висновком про несвоєчасне надходження товару за вищевказаними імпортними контрактами, поза межами строків, встановлених статтею 2 Закону № 185/94-ВР, оскільки, на його думку, датою імпорту є дата завершення оформлення митної декларації.

Отже, спірним питанням у цій справі є подія, з настанням якої придбаний за зовнішньоекономічними контрактами товар вважається поставленим в Україну.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» момент здійснення експорту (імпорту) - момент перетину товаром митного кордону України або переходу права власності на зазначений товар, що експортується чи імпортується, від продавця до покупця. Тобто, ця стаття містить посилання лише на первинний момент переміщення товару через митний кордон України - фізичний перетин товаром митного кордону.

При цьому момент перетину товаром митного кордону України не ставиться у залежність від необхідності проходження всіх процедур митного оформлення даного товару, завершення яких дає право для подальшого їх використання власником на вільний розсуд, а відповідно до статті 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» визначальним є початковий момент перебування товару під митним контролем - момент фізичного перетину товаром митного кордону держави.

Враховуючи зазначене, аргументи відповідача, що визначальним для висновку про наявність порушення статті 2 Закону № 185/94-ВР є дата завершення митного оформлення (дата оформлення митної декларації), обґрунтовано не враховані судами попередніх інстанцій, оскільки моментом вчинення імпортної операції, зокрема моментом поставки товару за такою операцією, для застосування статей 2, 4 Закону № 185/94-ВР є момент фактичного перетину імпортованим товаром митного кордону України.

Судами попередніх інстанцій на підставі матеріалів справи встановлено, що поставка продукції за контрактами від 04 червня 2009 року № 09SHL-189 з компанією «Hongkong Luckystar Addities Co., LTD» та від 09 грудня 2011 року №WY20110422SP-01 з компанією «Zhejiang Top Biological Science & Technology Co., Ltd» на територію України відбулася в межах 180-денного терміну, встановленого статтею 2 Закону №185/94-ВР, відтак не потребувала висновку Міністерства економіки України.

За таких обставин колегія суддів вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій щодо неправомірності нарахування контролюючим органом позивачу пені в сумі 89 560,61 грн, а тому податкове повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі від 01 березня 2013 року № та податкова вимога від 29 серпня 2013 року № 229-22 в цій частині (89 560,61 грн) є протиправними та підлягають скасуванню.

Також Верховний Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо правильності декларування ПП «Снорк» валютних цінностей, які знаходяться за кордоном, і безпідставність нарахування відповідачем штрафних санкцій у сумі 340 грн згідно з податковим повідомленням-рішенням від 01 березня 2013 року №.

Відповідно до частини першої статті 9 Декрету № 15-93 валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов`язковому декларуванню у Національному банку України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем подана декларація про валютні цінності, доходи та майно, які належать резиденту України та знаходяться за її межами, в сумі 45 800 дол. США.

Натомість контролюючий орган в акті перевірки зазначив про наявність у позивача дебіторської заборгованості на суму 50 800 дол. США. Між тим, зважаючи на помилковість висновків відповідача щодо визначення дати поставки продукції на територію України, колегія суддів вважає такий висновок ДПІ у Печерському районі необґрунтованим.

Доводи касаційної скарги не містять жодного обґрунтування щодо помилкового застосування судами норм матеріального права. Аргументи касаційної скарги контролюючого органу зводяться виключно до непогодження з оцінкою, наданою судами першої та апеляційної інстанцій, встановленим обставинам справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, відповідачем не зазначено.

Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві залишити без задоволення, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2015 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.А. Гончарова

Судді І.Я. Олендер

Р.Ф. Ханова