Справа № 520/3447/19
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2019-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 р.Справа № 520/3447/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

за участю секретаря судового засідання - Олійник А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Єгупенко В.В., м. Харків) від 14.05.2019 року (повний текст рішення складено 15.05.2019) по справі №520/3447/19 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з вищевказаним адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Харківській області про застосування фінансових санкцій № від 17.10.2018 в розмірі 17000 грн. та № від 17.10.2018 в розмірі 17000 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.05.2019 року було відмовлено у задоволенні позову.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції та порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.05.2019 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу та письмові пояснення, в яких, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представники сторін про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що уповноваженими особами ГУ ДФС на підставі наказу від 20.09.2018 № 6997 та направлень на перевірку від 21.09.2018 № 1604, 1605 була проведена фактична перевірка магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , господарську діяльність в якому здійснює ФО-П ОСОБА_1 , за період діяльності суб`єкта господарювання з 01.01.2016 по день закінчення перевірки.

За результатами проведення перевірки посадовими особами ГУ ДФС складено акт № 4133/20-40-40-01-10/ НОМЕР_1 від 04.10.2018 р. яким встановлено здійснення роздрібної торгівлі алкогольних напоїв без наявності відповідної ліцензії, зберігання роздрібних партій алкогольних напоїв в місці, що не внесено до Єдиного державного реєстру місць зберігань.

На підставі зазначеного акту ГУ ДФС були прийняті рішення про застосування фінансових санкцій: від 17.10.2018 № на суму 17000,00 грн. - за здійснення роздрібної торгівлі алкогольних напоїв без наявності відповідної ліцензії; від 17.10.2018 № на суму 17000,00 гри. - за зберігання роздрібних партій алкогольних напоїв в місці, що не внесено до Єдиного державного реєстру місць зберігань.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої виходив з того, що оскаржувані рішення відповідача про застосування фінансових санкцій за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності відповідно ліцензії є обґрунтованими, такими, що відповідають положенням норм чинного законодавства.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до підпункту 20.1.19 п. 20.1 Податкового кодексу України органи доходів та зборів уповноважені застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 № 481-95-ВР (надалі - Закон № 481-95-ВР).

Відповідно до положень ст. 1 Закону № 481-95-ВР ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону № 481-95-ВР контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Відповідно до ч.14 ст. 15 Закону № 481-95-ВР роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Згідно з абз. 5 частини другої статті 17 Закону № 481-95-ВР до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу у разі оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій, - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було отримано ліцензію на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями № 13 від 02.10.2017 з терміном дії до 04.10.2018 (а.с.16).

Розпорядженням ГУ ДФС від 11.07.2018 № 339-р було анульовано дію ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями ФО-П ОСОБА_1 , місце торгівлі: АДРЕСА_1 , магазин.

Зазначене розпорядження було направлено відповідачем рекомендованим листом № 7287/ФОП/20-40-40-03-25 від 13.07.2018 з повідомленням про вручення (а.с.22).

За правилами ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання письмового розпорядження про її анулювання.

Тобто в даному випадку необхідно дослідити сам факт отримання письмового розпорядження про анулювання ліцензії саме особисто суб`єктом господарювання, оскільки саме з моменту отримання вказана ліцензія може вважатися анульованою та вважається недійсною.

Згідно з п.42.2 ст.42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

П.42.2 ст.42 Податкового кодексу України як спеціальною нормою права передбачено 3 способи вручення документів платнику податків: 1) засобами електронного зв`язку, 2) засобами поштового зв`язку, 3) шляхом особистого вручення працівниками контролюючих органів.

При цьому, у кожному у цих способів факт вручення пов`язується або з настанням події особистого одержання платником складеного контролюючим органом документу, або з настанням події відмови від особистого одержання.

У разі надіслання (направлення) складеного контролюючим органом документу засобами поштового зв`язку додатковому (субсидіарному) застосуванню підлягають приписи Правил надання послуг поштового зв`язку (затверджено постановою КМУ від 05.03.2009р. №270; далі за текстом - Правила №270).

Так, згідно з п.99 Правил №270 рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.

У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Згідно з п.100 Правил №270 поштові відправлення з позначкою "Вручити особисто", адресовані фізичним особам, підлягають врученню особисто адресатам або особам, уповноваженим ними на це в установленому порядку. Вручення зазначених поштових відправлень, а також рекомендованих листів з позначкою "Судова повістка", адресованих посадовим і службовим особам органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, або за місцем роботи фізичних осіб, здійснюється у порядку, визначеному у цих органах, підприємствах, установах, організаціях з урахуванням Примірної інструкції з діловодства у міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою КМУ від 17.10.1997р. №1153.

Пунктом 105 Правил №270 передбачено, що для одержання реєстрованого поштового відправлення, коштів за поштовим переказом одержувач повинен заповнити бланк повідомлення із зазначенням даних пред`явленого документа, що посвідчує особу (назва, серія, номер, дата видачі, найменування органу, який видав), дати одержання поштового відправлення, поштового переказу та розписатись. У разі одержання реєстрованого поштового відправлення, коштів за поштовим переказом, адресованих до запитання, на абонементну скриньку або за місцем роботи, а також коли адреса, зазначена на поштовому відправленні, поштовому переказі, не відповідає адресі місця реєстрації одержувача, крім даних про документ, що посвідчує особу, зазначається також адреса, за якою фактично проживає одержувач.

За визначенням п.2 Правил №270 реєстроване поштове відправлення - поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачею розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку; рекомендоване поштове відправлення - реєстрований лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок "М", які приймаються для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення.

Тобто виходячи з приписів норм чинного законодавства, проставлення особистого підпису одержувача поштової кореспонденції є обов`язковим елементом процедури фізичної передачі особі рекомендованого листа з повідомленням про вручення.

При цьому, одержувач повинен власноручно зазначити відомості документа про особу, дату одержання кореспонденції та проставити підпис.

З огляду на ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 р. по справі "Щокін проти України" (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 р. по справі "Серков проти України" (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05) лише таке тлумачення змісту національного закону здатне забезпечити досягнення належного поза розумним сумнівом стану правової визначеності особи та унеможливити будь-які маніпуляції з доводами про неодержання особою поштової кореспонденції (особисте заповнення одержувачем формуляру повідомлення про вручення та проставлення відомостей документу про особу виключає можливість одержання кореспонденції сторонньою особою).

Відмова одержувача від вчинення цих дій має призводити до заповнення графи «відмова адресата від одержання» формуляра рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відтак, відсутність особистого підпису одержувача поштового відправлення за відсутності задокументованого факту відмови від одержання кореспонденції свідчить про невручення документа.

Колегія судів, дослідила надане до матеріалів справи повідомлення про вручення поштового відправлення, а саме про направлення розпорядження ГУ ДФС від 11.07.2018 № 339-р про анулювання дії ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, в якому відсутній особистий підпис одержувача поштової кореспонденції (а.с.22).

На підставі викладеного, колегія судів робить висновок, що письмове розпорядження про анулювання ліцензії є неодержаним платником податків у встановленому законодавством порядку, що зумовлює відсутність підстав для застосування до позивача штрафних санкцій за здійснення з 20.07.2018 р. по 23.07.2018 р. роздрібної торгівлі алкогольних напоїв без наявності відповідної ліцензії та зберігання роздрібних партій алкогольних напоїв в місці, що не внесено до Єдиного державного реєстру місць зберігань.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 77 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості прийнятих рішень про застосування фінансових санкцій.

Отже, аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову, зробив передчасні висновки.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З урахуванням встановлених обставин справи та заявленого нормативно-правового обґрунтування спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані рішення про нарахування штрафних санкцій були неправомірно прийняті податковим органом, у зв`язку з чим наявні підстави для визнання таких рішення протиправними та їх скасування.

Відповідно до ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, та не враховано приписи ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», приписи Правил надання послуг поштового зв`язку (затверджено постановою КМУ від 05.03.2009р. №270, які мають бути застосовані до спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви, що підтверджено квитанціями (а.с. 4-5) та судовий збір за подання апеляційної скарги, що підтверджено квитанцією (а.с. 81), вказані судові витрати мають бути відшкодовані за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.05.2019 по справі № 520/3447/19 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління ДФС у Харківській області про застосування фінансових санкцій № від 17.10.2018 в розмірі 17000 грн та № від 17.10.2018 в розмірі 17000 грн.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ,РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області ( 61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ) судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмір 3842,00 (три тисячі вісімсот сорок дві) гривні.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова
Повний текст постанови складено 16.08.2019 року