Справа № 580/1409/19
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2019-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2019 року справа № 580/1409/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді: Тимошенко В.П.,

за участю секретаря судового засідання Остроушко Л.І.,

представника позивача - ОСОБА_14 (за ордером),

представника відповідача - Медухи В.В. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в м. Черкаси адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Управління Держпраці у Черкаській області про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

22 квітня 2019 року до Черкаського окружного адміністративного суду звернулася з позовом фізична особа-підприємець ОСОБА_2 до Управління Держпраці у Черкаській області, в якому просить:

1) визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Черкаській області від 21.03.2019 №ЧК210/362/АВ/П/ПТ/ТД-ФС-124 про накладення штрафу у розмірі 125190 грн на позивача;

2) стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1251,90 грн, шляхом безспірного списання коштів органами казначейської служби України;

3) стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати пов`язані з правничою допомогою у 10000,00 грн, шляхом безспірного списання коштів органами державної казначейської служби України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що в кінці січня 2019 року до торгової точки ФОП ОСОБА_2 , яка знаходиться в с.Попівка Маньківського району завітав інспектор праці ОСОБА_3 . Під час візиту перевіряючого позивачка ОСОБА_2 особисто проводила продаж товару, інших осіб в магазині не було, так як вона не має найманих працівників про, що вона і повідомила працівнику управління праці. В той же час, інспектор праці повідомив, що від жительки Маньківського району надійшла скарга про те, що вона нібито в минулому році працювала, в магазині позивачки без оформлення трудових відносин. Через певний проміжок часу інспектор праці ОСОБА_3 зателефонував їй та запросив до службового кабінету в смт. Маньківка, де запропонував написати пояснення та продиктував текст, що нібито громадянка ОСОБА_4 (зі слів перевіряючого) стажувалась у неї в магазині без оформлення трудових відносин та надав акт інспекційного відвідування № ЧК 210/362/АВ. За результатами даного акту 21 березня 2019 року відповідачем винесено оскаржувану постанову. Оскаржуване рішення вважає протиправним, оскільки уповноваженою особою порушений порядок здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю. Крім того, відвідування магазина позивачки відбулося в січні 2019 року, а акт інспекційного відвідування складений 28 лютого 2019 року, який був вручений позивачці в кабінеті інспектора праці Проценко Р.О. Крім того, позивачка зазначила, що в ході інспекційного відвідування (перевірки) факту використання найманої праці не було встановлено, тобто відсутнє порушення ст. 24 КЗпП. Також позивачка звернула увагу, що відповідно до листа № Н-85/14-01/1345 від 28.02.2019, який адресований ОСОБА_5 , її звернення від 29.01.2019 щодо можливого порушення законодавства про працю ФОП ОСОБА_2 залишено без розгляду, на підставі її заяви від 28.02.2019. Таким чином позивач вважає, що підстави для проведення інспекційного відвідування та винесення оскаржуваного рішення у позивача були відсутні.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 02.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами загального позовного провадження з повідомлення учасників справи.

Відповідач у встановлений судом термін надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю, мотивуючи це тим, що за наслідками інспекційного відвідування позивача, 21.03.2019 відповідачем прийнято постанову №ЧК-210/362/АВ/П/ПТ/ТД-ФС-124 про накладення штрафу в розмірі 125190,00 грн. Відповідач вказав, що жодних документів, що регламентують використання найманої праці, позивач не надала, мотивуючи це тим, що не має найманих працівників. Разом з тим, ФОП ОСОБА_2 пояснила, що дійсно в період з 17.11.2018 по 19.12.2018 ОСОБА_5 проходила стажування у її магазині.

08.07.2019 представником позивача подано до суду пояснення у справі, в яких просить позов задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідачів у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та просила відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення представників сторін, свідків, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив таке.

Згідно з наказом Управління Держпраці у Черкаській області від 26.02.2019 №306-Н "Про проведення інспекційного відвідування" призначено у період з 27.02.2019 до 28.02.2019 позаплановий захід (інспекційне відвідування) з питань трудового договору, оплати праці у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 .

На підставі вказаного наказу, відповідачем видано направлення від 26.02.2019 №299 на проведення перевірки ФОП ОСОБА_2 .

За наслідками інспекційного відвідування складено акт №ЧК-210/362/АВ від 28.02.2019 (далі - акт інспекційного відвідування), в розділі ІІІ «Опис виявлених порушень» зазначено про порушення ч. 1 ст. 21 КЗпП, а саме трудовий договір не укладено між працівником та фізичною особою, за яким працівник зобов?язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а фізична особа не виплачує працівникові заробітну плату та ч. 1 ст. 24 КЗпП, а саме працівники допускаються до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу.

На підставі акта інспекційного відвідування, відповідачем складено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЧК-210/362/АВ/П/ПТ/ТД-ФС-124 від 21.03.2019, якою за порушення законодавства про працю, керуючись ст. 259 КЗпП України, на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України на ФОП ОСОБА_2 накладено штраф у розмірі 125190,00 грн.

Не погоджуючись з постановою відповідача про накладення штрафу, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з такого.

Згідно з п. 1 Положенням про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (далі - Положення №96) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до пп. 5 п. 6 Положення №96 Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право: безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.

Пунктом 7 Положення №96 передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до ст. 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначена в Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 "Про деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Порядок №295).

Відповідно до п. 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

Пунктами 19, 20 Порядку №295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником.

У акті інспекційного відвідування №ЧК-210/362/АВ від 28.02.2019, складеному за результатами інспекційного відвідування позивача, зазначено, про порушення ч. 1 ст. 21 КЗпП, а саме трудовий договір не укладено між працівником та фізичною особою, за яким працівник зобов?язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а фізична особа не виплачує працівникові заробітну плату та ч. 1 ст. 24 КЗпП, а саме працівники допускаються до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу.

Відповідно до ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з ч. 3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу" від 17.06.2015 №413 установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Аналізуючи наведені вище норми законодавства, суд враховує, що правовою підставою для винесення постанови про накладення штрафу є, зокрема встановлення факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору. При цьому такий факт допуску повинен бути належним чином зафіксований у складеному посадовою особою Держпраці чи її територіального органу акті інспекційного відвідування та доведений належними доказами.

В ході розгляду справи встановлено, що захід державного контролю проведено за зверненням ОСОБА_5 , яке 01.02.2019 надійшло до Управління Держпраці у Черкаській області, в якому остання повідомила, що працювала в с. Зелений Гай у магазині ФОП ОСОБА_2 з 17 листопада по 19 грудня включно. Проте, при звільненні не тримала трудової книжки. Крім того, станом на 29.01.2019 (дата підписання звернення ОСОБА_5 ) остаточний розрахунок з нею не проведено (а.с.21).

Суд звертає увагу, що свою підприємницьку діяльність позивачка здійснює в магазині за адресою АДРЕСА_1 , що сторонами не заперечується.

З метою перевірки дотримання ФОП ОСОБА_6 вимог законодавства про працю, та перевірки фактів, викладених у зверненні ОСОБА_5 від 29.01.2019, інспектор праці 27.02.2019 прибув до магазину, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , де здійснює підприємницьку діяльність позивач, проте як вбачається із заяви ОСОБА_5 вона працювала у магазині позивача, що знаходиться у с. Зелений Гай, що викликає обгрунтований сумнів щодо наявності підстав для проведення перевірки позивача саме в магазині, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Крім того, станом на момент складення акту інспекційного відвідування заяву ОСОБА_7 від 29.01.2019 щодо можливого порушення законодавства про працю ФОП ОСОБА_2 залишено без розгляду, на підставі її заяви від 28.02.2019.

В судовому засіданні 08.07.2019 допитана в якості свідка ОСОБА_2 надала покази, що в кінці січня близько 12 год. вона відкрила магазин, біля магазину стояв чоловік. Зайшовши до приміщення магазину він представився, як старший інспектор податкової та запитав моє прізвище, ім?я та по батькові та запитав чи знаю я ОСОБА_8 . Крім того, повідомив мене про те, що на неї написана скарга, не надавши її для ознайомлення, повідомивши, що він не має права надавати документи. Потім до магазина почали заходити відвідувачі і він дав свій номер телефону і сказав щоб я йому зателефонувала і домовилася про зустріч та пішов. Від відвідувачів магазину вона дізналася, що це був ОСОБА_9 . В подальшому в кінці лютого ОСОБА_9 їй зателефонував та запросив до свого кабінету в смт Маньківка. В кабінеті він запропонував написати пояснення, на її питання «з приводу чого писати пояснення?», зазначив, що це формальна відписка щоб закрити питання. Пояснення були написані під його диктовку. Щодо того хто така ОСОБА_4 і чи працювала вона в неї, ОСОБА_2 зазначила, що ОСОБА_11 в неї жодного дня не працювала, не стажувалась, а просто приходила щоб працевлаштуватися. Крім того зазначила, що під час розгляду її справи в Управлінні Держпраці, до протоколу внесено, що « ОСОБА_12 у неї стажувалася», хоча вона цього не казала і не згодна винесеним рішення про накладення на неї штрафу.

В судовому засіданні 08.07.2019 допитаний в якості свідка ОСОБА_13 (чоловік позивачки), пояснив, що в кінці січня в другій половині дня після дзвінка дружини приїхав до магазину, де дружина йому повідомила, що до неї в магазин приходив головний податковий інспектор в Черкаській області. В подальшому ним було встановлено, що це був не податковий інспектор, а інспектор праці. Щодо скарги пояснив, що про її існування знає, про те не знає хто її автор.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пояснення свідків спростували факт порушення, який зафіксований в акті перевірки та підтвердив невихід інспетора праці на перевірку 28.02.2019.

Дослідивши акт інспекційного відвідування №ЧК-210/362/АВ від 28.02.2019 суд встановив, що у вказаному акті не зазначено, з ким саме позивачем не укладено трудовий договір, хто саме допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника, які саме функції і хто їх виконував у магазині позивача.

Суд зазначає, що контролюючим органом не надано суду доказів, які б підтверджували встановлені в акті порушення, зокрема відповідачем не надано доказів звернення до позивача з вимогою надати документи щодо використання найманої праці, необхідні для здійснення інспекційного відвідування.

Натомість, під час судового розгляду справи встановлено, що ФОП ОСОБА_2 у своїй діяльності не використовує працю найманих працівник, а здійснює свою діяльність особисто.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено, а судом не встановлено, порушення позивачем ст. 24 КЗпП України, а саме: факту допуску до роботи особи без укладення трудового договору.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатись на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних причин.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, судові витрати позивача по сплаті судового збору підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Що стосується стягнення судових витрат в сумі 10000 грн 00 коп., які були витрачені позивачем на правову допомогу, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України). При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн. позивач надав договір про надання правової допомоги від 21.03.2019, ордер серія ЧК №89416, розрахунок суми гонорару за надання правничої допомоги від 22.04.2019, копію квитанції від 21.03.2019.

Вказані докази суд вважає неналежними та недопустимими з огляду на таке.

У новій редакції КАС (частина 4, 5 статті 134) запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо (частина 3 статті 141).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Так, з доданої копії квитанції від 21.03.2019 (а.с.24), вбачається, що сума у розмірі 5000 грн (аванс) сплачена за послугу «Надання правничої допомоги ОСОБА_2 », однак не зазначено, в якій саме справі надана дана правова допомога, тобто відсутня прив`язка до конкретної адміністративної справи, а сама справи №580/1409/19. Крім того, копія вищезазначеної квитанції не засвідчена належним чином.

За таких обставин, враховуючи відсутність доказів на підтвердження витрат пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення такої вимоги.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Черкаській області від 21.03.2019 №ЧК210/362/АВ/П/ПТ/ТД-ФС-124 про накладення штрафу у розмірі 125190 грн.

Стягнути з бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Черкаській області (20300, м. Черкаси, вул. Шевченка, 205, ) на користь фізичної особи-підприємеця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1251 (одну тисячу двісті п?ятдесят одну) грн 91 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 15.08.2019.

Суддя В.П. Тимошенко