Справа № 140/2620/18
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2019-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/4469/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Святецького В.В.

за участі секретаря судового засідання: Сердюк О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національного агентства з питань запобігання корупції,

на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 березня 2019 року (суддя - Каленюк Ж.В., час ухвалення - 16:50 год., місце ухвалення - м.Луцьк, дата складання повного тексту - 19.03.2019 року),

в адміністративній справі №140/2620/18 за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції,

про визнання протиправним і скасування рішення,

встановив:

У грудні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Національного агентства з питань запобігання корупції, в якому, з врахуванням зменшення розміру позовних вимог, просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №2489 від 02 листопада 2018 року «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, поданої ОСОБА_1 , першим заступником прокурора області», в частині: - встановлення факту недотримання суб`єктом декларування ОСОБА_1 вимог пунктів 2, 7 частини першої статті 46 Закону України «Про запобігання корупції», що виразилося у зазначенні в поданій ним декларації особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік недостовірних відомостей про: нерухоме майно, яке належить йому на праві власності в частині недекларування нерухомого майна (квартири) та в частині вартості нерухомого майна (квартири); дохід, нарахований/отриманий протягом звітного періоду (пункт 1 резолютивної частини Рішення); - встановлення ознак незаконного збагачення (пункт 4 резолютивної частини Рішення).

Відповідач НАЗК позову не визнав, у суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовних вимогу повному обсязі.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13 березня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 02 листопада 2018 року №2489 «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, поданої ОСОБА_1 , першим заступником прокурора області» в частині висновків про недотримання суб`єктом декларування ОСОБА_1 вимог пунктів 2, 7 частини першої статті 46 Закону України «Про запобігання корупції» у зв`язку із зазначенням недостовірних відомостей про нерухоме майно та дохід, нарахований/отриманий протягом звітного періоду (пункт 1 резолютивної частини рішення), а також в частині встановлення ознак незаконного збагачення (пункт 4 резолютивної частини рішення).

З цим рішенням суду першої інстанції від 13.03.2019 року не погодився відповідач НАЗК та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду є незаконним, винесене з недотриманням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржене рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що судом першої інстанції зроблено необґрунтований висновок про недотримання Національним агентством при прийнятті рішення №2489 від 02.11.2018 року вимог пункту 12 розділу ІІІ Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства №56 від 10.02.2017 року, щодо направлення позивачу запиту про надання пояснень. Зокрема, лист із пропозицією надати письмову пояснення було направлено на зазначену в декларації адресу позивача. Також апелянт не погоджується із твердженням суду про те, що спірне рішення №2489 від 02.11.2018 року було прийнято поза межами розумного строку. Також вказує апелянт, що рішення №2489 від 02.11.2018 року про проведення повної перевірки декларації було розміщено у встановлений термін на веб-сайті Національного агентства та надіслане засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу позивача, а тому Національним агентством було виконано абзац 8 пункту 2 розділу IV Порядку №56. Вказує апелянт, що при проведенні повної перевірки декларації позивача за 2016 рік Національним агентством вжито усіх можливих заходів щодо отримання достовірної інформації відносно досліджуваних обставин, в тому числі від державних органів влади, органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання, посадових осіб, громадян і їх об`єднань. З метою проведення перевірки протягом граничних строків Національне агентство зобов`язане провести повну перевірку за наявними відомостями. Вказує апелянт, що за результатами проведеної повної перевірки декларації позивача за 2016 рік Національним агентством було встановлено недостовірність відомостей у розділі 3 «Об`єкти нерухомості», а саме: не зазначено відомості про квартиру загальною площею 84,2 м.кв. по АДРЕСА_1 вартістю 27004 грн.; зазначено квартиру загальною площею 115,3 м.кв. вартістю 265000 грн., однак вартість цієї квартири становить 482357 грн.. У розділі 11 «Доходи, в тому числі подарунки» декларації за 2016 рік зазначено недостовірні відомості про отриманий/нарахований дохід, що відрізняється від достовірних на суму 50473,78 грн., а саме, зазначено дохід у вигляді пенсії в розмірі 45628 грн., однак розмір отриманої пенсії становить 19958,22 грн., а також не зазначено відомості про дохід у вигляді соціальних виплат у розмірі 24804 грн.. За результатами проведеної перевірки декларації позивача за 2016 рік Національним агентством також було встановлено ознаки незаконного збагачення, оскільки активи задекларовані позивачем у 2015 році разом із доходами набутими у 2016 році не дають обґрунтованих пояснень щодо джерела надходження грошових коштів зазначених у декларації за 2016 рік (готівкових коштів та коштів розміщених на банківських рахунках станом на 31.12.2016 року в розмірі 228853 грн. та 35302 доларів США, що становить 959831,38 грн.). Зазначає апелянт, що перевірка декларації позивача за 2016 рік проведена Національним агентством за наявними та задекларованими відомостями, а тому оскаржене рішення від 02.11.2018 року являється правомірним.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 13.03.2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В суді апеляційної інстанції представник позивача із апеляційними вимогами не погодився, просив відмовити у задоволенні апеляційних вимог, а рішення суду першої інстанції від 13.03.2019 року залишити без змін.

Представник відповідача (апелянта) взяв участь в засіданні суду апеляційної інстанції в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу підтримав, просив її задоволити в повному обсязі.

Апеляційний розгляд справи відкладався у зв`язку із заявленими клопотаннями учасників справи щодо поважності причин неявки в засідання суду та у зв`язку із необхідністю технічного забезпечення проведення судових засідань в режимі відеоконференції за заявленими клопотаннями апелянта (відповідача).

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи (їх представників), дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 17 березня 2017 року позивач ОСОБА_1 подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, шляхом її заповнення на офіційному сайті Національного агентства з питань запобігання корупції (а.с. 107-112 Т.1).

Національним агентством прийнято рішення №824 від 28 вересня 2017 року «Про проведення повної перевірки декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 та 2016 роки, поданих ОСОБА_1 , першим заступником прокурора Волинської області, на підставі інформації, отриманої від суб`єкта звернення» (а.с. 92-93 Т.1).

Також Національним агентством прийнято рішення №1293 від 24 листопада 2017 року «Про продовження строку повної перевірки декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 та 2016 роки, поданих ОСОБА_1 , першим заступником прокурора Волинської області», яким продовжено строк перевірки з 28 листопада 2017 року на 30 календарних днів (а.с. 90-91 Т1).

За результатами такої перевірки Національним агентством прийнято рішення №2488 від 02.11.2018 року «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, поданої ОСОБА_1 , першим заступником прокурора Волинської області» (а.с. 21-28 Т.1).

Також за результатами перевірки Національним агентством прийнято рішення №2489 від 02.11.2018 року «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, поданої ОСОБА_1 , першим заступником прокурора Волинської області» (а.с. 94-101 Т.1).

Із змісту цього рішення №2489 від 02.11.2018 року видно, що позивач ОСОБА_1 станом на 31 грудня 2016 року - перший заступник прокурора Волинської області (суб`єкт декларування), подав декларацію за 2016 рік шляхом заповнення на офіційному сайті Національного агентства 17 березня 2017 року. Під час здійснення повної перевірки декларації за 2016 рік Національним агентством встановлено, що суб`єкт декларування у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації:

- не зазначив відомості про квартиру загальною площею 84,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві власності. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно суб`єкт декларування є власником цієї квартири (реєстраційний номер 140688, дата державної реєстрації 24 лютого 2003 року, загальна вартість нерухомого майна становить 27004,00 грн.). Недостовірні відомості відрізняються від достовірних на 27004,00 грн.;

- зазначив квартиру загальною площею 115,3 кв.м., дата набуття права 31 жовтня 2005 року, вартість на дату набуття 265000,00 грн.. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно загальна вартість цього майна становить 482357,00 грн.. Недостовірні відомості відрізняються від достовірних на 217357,00 грн..

У цілому зроблено висновок, що суб`єкт декларування ОСОБА_1 зазначив недостовірні відомості, не вказавши об`єкт нерухомості (квартиру), та зазначив недостовірні відомості про вартість квартири, яка належить йому на праві власності, які відрізняються від достовірних на 244361,00 грн. (пункти 1.1, 1.2 ), чим не дотримав вимоги пункту 2 частини першої статті 46 Закону України «Про запобігання корупції».

Також за результатами перевірки Національним агентством встановлено і у рішенні №2489 від 02.11.2018 року відображено, що суб`єкт декларування у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації:

- зазначив відомості про отриманий/нарахований дохід у вигляді пенсії у розмірі 45628,00 грн.. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми доходів, нарахованих фізичній особі податковим агентом, та/або суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також про розмір утриманого податку з доходів фізичних осіб суб`єкт декларування отримав дохід у вигляді пенсії (ознака доходу "184") у розмірі 19588,22 грн.. Недостовірні відомості відрізняються від достовірних на суму 25669,78 грн..

- не зазначив відомості про отриманий/нарахований ним дохід у вигляді соціальних виплат з відповідних бюджетів у розмірі 24804,00 грн.. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми доходів, нарахованих фізичній особі податковим агентом, та/або суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також про розмір утриманого податку з доходів фізичних осіб суб`єкт декларування отримав дохід у вигляді соціальних виплат з відповідних бюджетів (ознака доходу "159") у розмірі 24804,00 грн..

Таким чином, у розділі «Доходи, у тому числі подарунки» декларації суб`єкт декларування зазначив недостовірні відомості про отриманий/нарахований дохід, які відрізняються від достовірних на суму 50473,78 грн. (пункти 3.1, 3.2), чим не дотримав вимоги пункту 7 частини першої статті 46 Закону України «Про запобігання корупції».

У спірному рішенні №2489 від 02.11.2018 року вказано, що за результатами з`ясування достовірності задекларованих відомостей встановлено, що суб`єкт декларування відобразив недостовірні відомості, що відрізняються від достовірних на загальну суму 294834,78 грн. (пункти 1.1, 1.2, 3.1, 3.2 рішення) - на суму від 100 до 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб на день подання декларації, що є ознаками правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 172-6 КУпАП.

Крім цього, за результатами перевірки Національним агентством у розділі IV рішення №2489 від 02.11.2018 року «Перевірка на наявність ознак можливого незаконного збагачення» встановлено, що суб`єкт декларування набув у власність активів у значному розмірі, законність набуття яких не підтверджено доказами. До такого висновку відповідач дійшов з тих підстав, що у розділі 12 "Грошові активи" декларації за 2016 рік суб`єкт декларування зазначив кошти, розміщені на банківських рахунках - 228853,00 грн., 2890,00 доларів США, готівкові кошти в розмірі 32412,00 доларів США. Згідно із відомостями Державної фіскальної служби України, отриманий суб`єктом декларування дохід за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року становить 152621,85 грн., що значно менше за задекларовані готівкові кошти та кошти, розміщені на банківських рахунках, станом на 31 грудня 2016 року в розмірі 35302,00 доларів США, що становить 959861,38 грн. (за курсом Національного банку України станом на 31 грудня 2016 року 1 долар США - 27,19 грн.). Щодо походження грошових активів, зазначених у декларації, суб`єкт декларування пояснень не надав. Таким чином, суб`єкт декларування набув у власність грошові кошти у сумі 959861,38 грн., що перевищує 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України, законність підстав набуття яких не підтверджено доказами, та є ознакою можливого незаконного збагачення відповідно до статті 368-2 КК України.

Саме це рішення №2489 від 02.11.2018 року являється предметом оскарження у розглядуваному адміністративному позові, а саме, в частині: - встановлення факту недотримання суб`єктом декларування ОСОБА_1 вимог пунктів 2, 7 частини першої статті 46 Закону України «Про запобігання корупції»: зазначення в декларації недостовірних відомостей про нерухоме майно: недекларування нерухомого майна (квартири) та зазначення вартості нерухомого майна (квартири); зазначення доходу нарахованого/отриманого протягом звітного періоду (пункт 1 резолютивної частини Рішення); - встановлення ознак незаконного збагачення (пункт 4 резолютивної частини Рішення).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем Національним агентством було формально виконано вимоги підпункту 4 пункту 6, пункту 12 розділу ІІІ Порядку №56 від 10.02.2017 року в частині направлення позивачу ОСОБА_1 як суб`єкту декларування листа з пропозиціями надати письмові пояснення та/або копії підтвердних документів, оскільки відповідачем не було ужито достатніх заходів для надання можливості позивачу надати запитувані пояснення та підтвердні документи. Також відповідачем оскаржене рішення №2489 від 02.11.2018 року було прийняте поза межами розумного строку, тобто майже через рік після закінчення строку перевірки, а копію такого рішення направлено позивачу лише через місяць після його прийняття. По суті висновків оскарженого рішення №2489 від 02.11.2018 року суд першої інстанції зазначав, що являються безпідставними і не підтвердженими доказами в суді висновки Національного агентства щодо встановлення факту недотримання суб`єктом декларування ОСОБА_1 вимог пунктів 2, 7 частини першої статті 46 Закону України «Про запобігання корупції», що виразилося у зазначенні в поданій ним декларації за 2016 рік недостовірних відомостей про нерухоме майно (не зазначення відомостей про квартиру загальною площею 84,2 кв.м. та зазначення недостовірних відомостей про вартість квартири загальною площею 115,3 кв.м.), та у зазначенні недостовірних відомостей про отриманий/нарахований дохід (зазначення недостовірних відомостей про отриманий розмір пенсії та не зазначення відомостей про отримання соціальних виплат) (пункт 1 резолютивної частини Рішення), а також висновки Національного агентства щодо встановлення ознак незаконного збагачення (пункт 4 резолютивної частини Рішення).

Суд апеляційної інстанції погоджується із вказаними вище висновками суду першої інстанції.

Так, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Законом України від 14.10.2014 року №1700-VII «Про запобігання корупції» врегульовано правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

Згідно ч.1 ст.4 цього Закону, Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

До повноважень Національного агентства належать, зокрема, здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (п.8 ч.1 ст.11 Закону №1700-VII).

Згідно з ч. 2, 3 ст.50 Закону №1700-VII, Національне агентство проводить повну перевірку декларацій відповідно до цього Закону. Порядок проведення передбачених цієї статтею видів контролю, а також повної перевірки декларації визначається Національним агентством.

Повна перевірка декларації полягає у з`ясуванні достовірності задекларованих відомостей, точності оцінки задекларованих активів, перевірці на наявність конфлікту інтересів та ознак незаконного збагачення і може здійснюватися у період здійснення суб`єктом декларування діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також протягом трьох років після припинення такої діяльності. Національне агентство проводить перевірку декларації, у тому числі і на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел, про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей (абз. 1, 5 ч.1 ст.50 Закону №1700-VII).

Відносно висновків суду першої інстанції та доводів апелянта щодо дотримання Національним агентством вимог Порядку №56 від 10.02.2017 року щодо направлення позивачу листа з пропозиціями надати письмові пояснення та/або копії підтвердних документів перед прийняттям рішення №2489 від 02.11.2018 року, щодо прийняття цього рішення поза межами розумного строку, щодо своєчасного направлення копії цього рішення позивачу, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Механізм проведення Національним агентством контролю та повної перевірки декларацій відповідно до статей 48 та 50 Закону №1700-VII визначений у Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затв. рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.02.2017 року №56, зареєстр. в Міністерстві юстиції України 13.02.2017 року за №201/30069 (надалі - Порядок №56, у редакції, чинній на час розглядваних правовідносин).

Відповідно до п.6 розділу ІІІ Порядку №56, повна перевірка декларації передбачає такі дії: 1) прийняття Рішення про проведення перевірки; 2) аналіз відомостей про об`єкти декларування (об`єкти нерухомості; об`єкти незавершеного будівництва (в тому числі інформація щодо власника або користувача земельної ділянки); цінне рухоме майно (крім транспортних засобів); цінне рухоме майно - транспортні засоби; цінні папери; інші корпоративні права; юридичні особи, кінцевим бенефіціарним власником (контролером) яких є суб`єкт декларування або члени його сім`ї; нематеріальні активи; доходи, у тому числі подарунки; грошові активи; фінансові зобов`язання; видатки та правочини суб`єкта декларування; посади чи роботи за сумісництвом суб`єкта декларування; членство суб`єкта декларування в об`єднаннях (організаціях) та входження до їх органів), зазначені в деклараціях суб`єкта декларування, та їх порівняння з відомостями з реєстрів, баз даних, інших інформаційно-телекомунікаційних систем державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, що можуть містити інформацію про об`єкти декларування, які мають відображатися в декларації; 3) створення, збирання, одержання, використання інформації, яка є необхідною для повної перевірки декларації, з використанням джерел інформації, визначених пунктами 8-11 цього розділу; 4) направлення Національним агентством відповідному суб`єкту декларування листа з пропозиціями надати письмові пояснення та/або копії підтвердних документів та розгляд і врахування наданих ним пояснень та/або копій підтвердних документів під час проведення повної перевірки декларації у порядку та на умовах, визначених пунктом 12 цього розділу; 5) прийняття Національним агентством Рішення про результати здійснення повної перевірки декларації.

Згідно пунктів 2, 14 розділу ІІІ Порядку №56, початком здійснення повної перевірки декларації є день, наступний за днем прийняття рішення про проведення перевірки. Про прийняття рішення про проведення перевірки Національне агентство письмово повідомляє суб`єкта декларування за допомогою програмних засобів Реєстру не пізніше дня його прийняття (тут і надалі мається на увазі Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у подальшому - Реєстр).

Повна перевірка декларації за цим Порядком здійснюється упродовж 60 календарних днів з дня прийняття Рішення про проведення перевірки. У разі необхідності строки проведення повної перевірки декларації можуть бути продовжені, але не більше ніж на сукупний строк у 30 календарних днів. Рішення про продовження повної перевірки декларації приймається Національним агентством у випадку неотримання відповідей та/або інформації по суті, необхідних для проведення повної перевірки декларації, у відповідь на запити (листи) Національного агентства до: 1) державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об`єднань; 2) суб`єкта декларування з проханням надати пояснення щодо відомостей, зазначених у декларації.

Таким чином, строк повної перевірки декларації повинен становити не більше 90 календарних днів.

Судом першої інстанції вірно встановлно та враховано, що рішення про проведення повної перевірки декларації ОСОБА_1 за 2016 рік прийняте Національним агентством 28 вересня 2017 року, строк цієї перевірки продовжено рішенням від 24 листопада 2017 року з 28 листопада 2017 року на 30 календарних днів з підстав ненадходження упродовж 60 календарних днів пояснень суб`єкта декларування та інформації по суті, необхідної для проведення перевірки, що не суперечить пункту 14 Порядку №56.

Пунктом 12 розділу ІІІ Порядку №56 передбачено обов`язок Національного агентства у разі виявлення протягом повної перевірки декларації ознак недостовірності задекларованих відомостей, неточності оцінки задекларованих активів, конфлікту інтересів, незаконного збагачення направити відповідному суб`єкту декларування відповідний лист з пропозиціями надати письмові пояснення та/або копії підтвердних документів. Такий лист повинен містити посилання на конкретні відомості у декларації, щодо яких пропонується надати письмові пояснення та/або копії підтвердних документів, а також відомості про підстави проведення перевірки декларації та таких конкретних відомостей. Такий лист може містити конкретні запитання Національного агентства щодо відомостей, зазначених у декларації. Зазначений лист може направлятися за допомогою програмних засобів Реєстру або засобами поштового зв`язку з повідомленням про вручення. Суб`єкт декларування має право надати (надіслати) пояснення (копії документів) не пізніше ніж на десятий робочий день з дня отримання відповідного листа Національного агентства за допомогою програмних засобів Реєстру або засобами поштового зв`язку. Надані суб`єктом декларування письмові пояснення та/або копії підтвердних документів є обов`язковими до розгляду та врахування Національним агентством під час проведення повної перевірки декларації та вирішення питання щодо дотримання суб`єктом декларування вимог Закону при складанні та поданні декларації. У разі необхідності Національне агентство направляє суб`єкту декларування лист із проханням надати інформацію щодо найменування контрагента правочину відповідно до пункту 10 частини першої статті 46 Закону в порядку, визначеному цим пунктом.

Згідно п.8 розділу ІІІ Порядку №56, при проведенні повної перевірки декларації Національне агентство зобов`язане забезпечити використання лише достовірної інформації, одержаної від суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об`єднань, із засобів масової інформації, мережі Інтернет.

Згідно п.13 розділу ІІІ Порядку №56, при встановленні точності оцінки задекларованих активів суб`єктом декларування Національне агентство зіставляє дані, що містяться у правовстановлювальних документах на задекларовані активи, та надані у разі потреби суб`єктом декларування обґрунтування задекларованої оцінки активів з відомостями, що зазначені у декларації.

При встановленні точності оцінки задекларованих активів Національне агентство не має права самостійно проводити їх оцінку. У разі ненадання суб`єктом декларування пояснень та/або підтвердних документів щодо точності оцінки задекларованих активів у порядку та на умовах, визначених пунктом 12 цього розділу, Національне агентство вживає заходів щодо встановлення відповідних обставин шляхом організації проведення експертизи у порядку, визначеному законом.

Матеріалами справи підтверджується, що листом відповідача від 27.10.2017 року №55-08/38548/17, адресованим ОСОБА_1 , запропоновано надати упродовж десяти робочих днів з дня одержання запиту пояснення та копії підтвердних документів щодо квартири АДРЕСА_2 та вказати загальну вартість квартири згідно з правовстановлюючими документами; доходів, задекларованих у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації за 2015 та 2016 роки; транспортних засобів, зазначених у розділі 6 «Цінне рухоме майно - транспортні засоби»; готівкових коштів, відомості про які зазначено в розділі 12 «Грошові активи»; набуття у 2015 році земельної ділянки загальною площею 2000 кв.м. та житлового будинку загальною площею 347,7 кв.м. та невідображення даної інформації у розділі 14 «Видатки та правочини суб`єкта декларування» декларації за 2015 рік. Питання щодо вартості квартири загальною площею 115,3 кв.м. на дату набуття права у цьому листі не згадується (а.с. 102-103 Т.1).

Вказаний лист від 27.10.2017 року надіслано адресату рекомендованим порядком 30.10.2017 року, однак він не був вручений останньому і повернутий до Національного агентства за закінченням терміну зберігання (а.с. 104-105 Т.1).

Інших запитів (листів) із пропозиціями щодо надання письмових пояснень та/або копії підтвердних документів перед прийняттям рішення №2489 від 02.11.2018 року, відповідач до позивача не направляв.

В такій ситуації, судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідач формально виконав вимоги підпункту 4 пункту 6, пункту 12 розділу ІІІ Порядку №56 в частині направлення позивачу ОСОБА_1 як суб`єкту декларування листа з пропозиціями надати письмові пояснення та/або копії підтвердних документів. З врахуванням того, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, зобов`язаний всебічно та об`єктивно встановити усі обставин, які мають значення для прийняття рішення, а пояснення суб`єкта декларування (позивача) та підтверджуючі документи мають значення для повного та об`єктивного встановлення обставин при здійсненні повної перевірки декларації, тому відповідач мав би ужити достатніх та ефективних заходів для надання можливості позивачу надати запитувані пояснення та підтвердні документи. При цьому, слід зазначити, що вжиття таких заходів було достатньо можливим та реальним.

Крім цього, судом першої інстанції вірно враховано, що відповідно до пункту 1 розділу ІV Порядку №56, за результатами проведення повної перевірки декларації Національним агентством приймається рішення про результати здійснення повної перевірки декларації.

Порядок №56 не містить положень, які б визначали строк для прийняття рішення за результатами проведення Національним агентством повної перевірки декларації. Однак, враховуючи порядок дій, які Національне агентство має вчинити у зв`язку із повною перевіркою декларації суб`єкта декларування (пункт 6 розділу ІІІ Порядку №56) та строки, встановлені пунктами 2, 14 розділу ІІІ Порядку для проведення перевірки декларацій, оскаржуване позивачем рішення було прийняте поза межами розумного строку.

З цього приводу судом також вірно зазначено, що одним із критеріїв правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, є своєчасність їх прийняття (вчинення), тобто, протягом розумного строку (п.10 ч.2 ст.2 КАС України). Однак, прийняття Національним агентством спірного рішення №2489 про результати здійснення повної перевірки декларації лише 02.11.2018 року - майже через рік після закінчення строку для її проведення - вказує на недотримання відповідачем цього критерію, тобто прийняття такого рішення поза розумним строком.

При цьому, матеріали адміністративної справи не містять обгрунтованих доводів відповідача з приводу можливого існування об`єктитивних перешкод для прийняття спірного рішення №2489 від 02.11.2018 року в більш скоріші строки після закінчення перевірки.

Крім цього, судом першої інстанції вірно враховано, що відповідно до абз.8 п.2 розділу ІV Порядку №56, про закінчення проведення повної перевірки декларації Національне агентство письмово повідомляє суб`єкта декларування та надсилає рішення про результати здійснення повної перевірки декларації для ознайомлення. Зазначені дії можуть вчинятися за допомогою програмних засобів Реєстру або засобів поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Якщо в результаті повної перевірки декларації було встановлено відображення у декларації недостовірних відомостей, або неточну оцінку задекларованих активів, або наявність конфлікту інтересів, або ознаки незаконного збагачення, рішення про результати здійснення повної перевірки декларації надсилається суб`єкту декларування за допомогою засобів поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення та програмних засобів Реєстру.

Однак, спірне рішення від 02.11.2018 року №2489 позивач ОСОБА_1 отримав засобами поштового зв`язку рекомендованим порядком (відправлене 04 грудня 2018 року - а.с. 53 Т.1). Тобто, таке рішення надіслане відповідачем лише через місяць після його прийняття.

Таким чином, являються безпідставними доводи апелянта про дотримання Національним агентством вимог Порядку №56 від 10.02.2017 року щодо належного направлення позивачу пропозицій надати письмові пояснення та/або копії підтвердних документів перед прийняттям рішення №2489 від 02.11.2018 року, щодо прийняття цього рішення в межах розумного строку, щодо своєчасного направлення копії цього рішення позивачу.

Щодо об`єктивності висновків Національного агентства по суті спірного рішення №2489 від 02.11.2018 року, то судом першої інстанції вірно враховано, що при з`ясуванні достовірності задекларованих відомостей в декларації позивача за 2016 рік відповідач скористався законними, однак недостатніми, джерелами інформації, які містять інформацію необхідну для здійснення повної перевірки декларації. При цьому, Національним агентством не було отримано відомостей (пояснень, документів) від самого суб`єкта декларування, стосовно якого проводиться перевірка.

Так, відносно висновків суду першої інстанції та доводів апелянта щодо правомірності спірного рішення №2489 від 02.11.2018 року в частині зазначення у декларації за 2016 рік у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» недостовірних відомостей про нерухоме майно (не зазначення відомостей про квартиру загальною площею 84,2 кв.м. та зазначення недостовірних відомостей про вартість квартири загальною площею 115,3 кв.м.), то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Висновок Національного агентства про те, що суб`єкт декларування ОСОБА_1 незадекларував власної квартири загальною площею 84,2 кв.м. по АДРЕСА_1 вартістю 27004 грн., обгрунтовується інформаційними довідками №97843405 та №97844594 від 20 вересня 2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 82-85, 190-191 Т.1).

Однак, в матеріалах справи наявні інформаційні довідки від 01 листопада 2017 року №102212994 та від 10 січня 2019 року №152316355, у яких вказано, що ця ж квартира загальною площею 84,2 кв.м. належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 24 грудня 2003 року; запис про державну реєстрацію вчинено у Реєстрі прав власності на нерухоме майно 05 січня 2004 року (а.с. 30-31, 150 Т.1). Ця обставина також підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2497305 від 05 січня 2004 року про реєстрацію права власності на вказану квартиру за ОСОБА_2 (а.с. 29 Т.1).

З цього приводу судом першої інстанції вірно встановлено, що право власності на вищевказану квартиру загальною площею 84,2 кв.м. початково було зареєстроване за ОСОБА_1 відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування від 18 січня 2002 року №202 (а.с. 168 Т.1), який розірвано відповідно до нотаріально посвідченої угоди про розірвання договору від 24 лютого 2003 року №863 (а.с. 169 Т.1). Надалі 28 лютого 2003 року рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради №35 ОСОБА_1 видано ордер на квартиру АДРЕСА_2 площею 53,10 кв.м . у складі сім`ї: дружини ОСОБА_3 , дочки ОСОБА_4 , батька ОСОБА_2 (а.с. 170 Т.1, 167, 173 Т.1, а.с. 32 Т.1). Відповідно до архівного витягу від 28 вересня 2017 року №272 з рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 26 листопада 2003 року №297 із ОСОБА_2 укладено договір найму (а.с. 33 Т.1). За договором найму та актом здачі і приймання квартири від 03 грудня 2003 року (а.с. 38-40 Т.1) квартира передана ОСОБА_2 .. Як вбачається з архівного витягу від 28 вересня 2017 року №273 з рішення виконавчого комітету від 24 грудня 2003 року №342 «Про приватизацію державного житлового фонду», квартиру АДРЕСА_2 площею 84,30 кв .м. передано у приватну власність ОСОБА_2 на підставі його заяви від 10 грудня 2003 року (а.с. 34-35 Т.1).

Отже, вказаними вище документами, які були надані позивачем, встановлено, що ОСОБА_1 з 24 лютого 2003 року не є власником зазначеної квартири, а одноосібним її власником є його батько ОСОБА_2 , який у розумінні абзацу шістнадцятого частини першої статті 1 Закону №1700-VII не є членом сім`ї декларанта.

Таким чином, спростовується висновок Національного агентства про недостовірні відомості про нерухоме майно позивача, яке належить йому на праві власності, в частині не зазначення об`єкта нерухомості - квартири АДРЕСА_2 загальною вартістю 27004 грн..

Також судом першої інстанції зроблено об`єктивний висновок про те, що не знаходить свого підтвердження висновок Національного агентства у рішенні №2489 від 02.11.2018 року про декларування ОСОБА_1 недостовірної інформації про вартість власної квартири загальною площею 115,3 кв.м. по АДРЕСА_5 , вартість якої за даними Національного агентства становить 482357,00 грн., що було встановлено на підставі інформаційної довідки №97843405 від 20 вересня 2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 84 Т.1).

З цього приводу судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31 жовтня 2005 року №8793898 (а.с. 43 Т.1), а також нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу ВСМ №071678 від 31 жовтня 2005 року, реєстровий №2891 (а.с. 44-45 Т.1), вартість майна (розглядваної квартири загальною площею 115,3 кв.м.) - предмету договору - становить 265000,00 грн. (пункт 2 договору). Оцінку вартості зазначеної квартири проведено КП «Дніпропетровське бюро технічної інвентаризації». Зазначені документи є правовстановлюючими та підтверджують вартість такого майна на дату набуття права власності на нього.

Відповідно ж до Роз`яснення щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю, затвердженого рішенням Національного агентства від 11 серпня 2016 року №3, за загальним правилом інформація про вартість відповідного майна повинна вказуватись на дату набуття права власності на нього (як зазначено в документі, на підставі якого було набуто право власності) у грошовій одиниці України або на дату набуття майна у володіння чи користування, якщо не йдеться про власність.

Таким чином, вказаними вище документами підтверджується необґрунтованість висновку відповідача про декларування недостовірної інформації, яка відрізняється від достовірної стосовно вказаного об`єкта нерухомості на 217357,00 грн..

З врахуванням наведенного, являються безпідставними доводи апелянта про правомірність висновку Національного агентства щодо недостовірностей відомостей у декларації позивача за 2016 рік відносно об`єктів нерухомості (квартир) (не дотримання вимог пункту 2 частини 1 статті 46 Закону України «Про запобігання корупції»).

Відносно висновків суду першої інстанції та доводів апелянта щодо правомірності спірного рішення №2489 від 02.11.2018 року в частині зазначення у декларації за 2016 рік у розділі 11 «Доходи, в тому числі подарунки» недостовірних відомостей про отриманий/нарахований дохід (зазначення недостовірних відомостей про отриманий розмір пенсії та не зазначення відомостей про отримання соціальних виплат), то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Такий висновок Національного агентства обґрунтовується тим, що позивач ОСОБА_1 зазначив недостовірні відомості про отриманий розмір пенсії в сумі 45628 грн., оскільки сума пенсії позивача становила 19958,22 грн., а також не зазначив дохід у вигляді соціальних виплат у розмірі 24804 грн., що вказує на те, що недостовірні відомості відрізняються від достовірних на 50473,78 грн..

Згідно пункту 7 частини 1 статті 46 Закону №1700-VII, у декларації зазначаються відомості про отримані (нараховані) доходи, у тому числі доходи у вигляді заробітної плати (грошового забезпечення), отримані як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом, гонорари, дивіденди, проценти, роялті, страхові виплати, благодійна допомога, пенсія, доходи від відчуження цінних паперів та корпоративних прав, подарунки та інші доходи. Такі відомості включають дані про вид доходу, джерело доходу та його розмір. Відомості щодо подарунка зазначаються лише у разі, якщо його вартість перевищує п`ять мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня звітного року, а для подарунків у вигляді грошових коштів - якщо розмір таких подарунків, отриманих від однієї особи (групи осіб) протягом року, перевищує п`ять мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня звітного року.

Такий висновок Національного агентства в цій частині обґрунтовується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми задекларованих доходів, нарахованих фізичній особі податковим агентом, та/або суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також розмір утриманого податку з доходів фізичних осіб, на 24.10.2017 року (а.с. 86-87 Т.1), листом ГУ ДФС у Волинській області від 13.11.2017 року №06/58961/17 (а.с. 88-89 Т.1), листом ПФ України від 03.11.2017 року №34549/04-22 (а.с. 194-195 Т.1).

Судом першої інстанції вірно враховано, що листом від 03.11.2017 року №34549/04-22 Пенсійний фонд України повідомив, що за позивача у період з 01 січня 2000 року по 31 грудня 2016 року до Державного реєстру загальнообов`язкового страхування надходили відомості про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду від страхувальників; інформація стосовно пенсійних виплат відсутня; доходи, відображені в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування, можуть бути менші за фактично отримані особою на законних підставах. У відомостях з Державного реєстру ДФС та листі Головного управління ДФС України у Волинській області від 13.11.2017 року №06/58961/17 значиться виплата ОСОБА_1 у першому та другому кварталах 2016 року пенсії у сумі по 9979,11 грн. (тобто, 19958,22 грн., код та назва ознаки доходу "184" - суми пенсій); соціальних виплат у ці періоди по сумі 12402,00 грн. (тобто, 24804,00 грн., код та назва ознаки доходу "128" - соціальні виплати); водночас, звернуто увагу, що інформація потребує уточнення у джерел доходів.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 19 лютого 2019 року №1388/02-60-39 (а.с. 210 Т.1), у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року ОСОБА_1 виплачено пенсію за вислугу років у сумі 45627,77 грн.; інші соціальні виплати (крім пенсії) не виплачувались. В матеріалах справи також наявна копія довідки Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (джерела доходів у даному випадку) від 09 березня 2017 року №1631, отриманої позивачем перед поданням декларації за 2016 рік, про суму його пенсії за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, яка становить 45627,77 грн. (а.с. 49 Т.1). Така ж сума пенсії відображена ОСОБА_1 у декларації за 2016 рік.

Таким чином, у розгдядуваній ситуації об`єктивною та повною являється інформація надана Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області, яким здійснювалися нарахування та виплата пенсії позивачу.

З врахуванням наведенного, являються безпідставними доводи апелянта про правомірність висновку Національного агентства щодо недостовірностей відомостей, які відрізняються від достовірних на суму 50473,78 грн., у розділі «Доходи, у тому числі подарунки» декларації позивача за 2016 рік (не дотримання вимоги пункту 7 частини 1 статті 46 Закону України «Про запобігання корупції»).

Судом першої інстанції також вірно враховано, що постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.02.2019 року у справі №161/732/19, яка набрала законної сили 04.03.2019 року, про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, за ознаками частини четвертої статті 172-6 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 , провадження у справі закрито за відсутністю події і складу адміністративних правопорушень (а.с. 3-6 Т.2). Цією постановою суду встановлено необґрунтованість висновків Національного агентства у протоколах №41-03/4/19 та №41-03/5/19, складених на підставі рішень від 02 листопада 2018 року №2488 та №2489 за результатами повної перевірки декларацій ОСОБА_1 за 2015 та 2016 роки, зокрема, щодо внесення до декларації за 2016 рік завідомо недостовірних відомостей, які відрізняються від достовірних на загальну суму 294834,78 грн. (у розділі 3 «Об`єкти нерухомості», розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки»).

Відносно висновків суду першої інстанції та доводів апелянта щодо встановлення за результатами перевірки декларації за 2016 рік ознак незаконного збагачення, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно пункту 17 розділу ІІІ Порядку №56 від 10.02.2017 року (в редакції чинній на час прийняття спірного рішення), ознаки можливого незаконного збагачення під час повної перевірки декларації встановлюються відповідно до статті 368-2 Кримінального кодексу України. Ознаками можливого незаконного збагачення є: - встановлення під час повної перевірки декларації відображення у декларації недостовірних відомостей щодо активів на суму, що перевищує одну тисячу неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України для відповідного року, якщо внаслідок використання джерел інформації, визначених пунктами 8-12 цього розділу, не вдалося встановити підстави виникнення прав на такі активи або обставини виникнення таких підстав мають обґрунтовані ознаки правопорушень; - виявлення факту передачі таких активів (укладення будь-яких правочинів, на підставі яких виникає право власності або право користування на активи, а також надання іншій особі грошових коштів чи іншого майна для укладення таких правочинів).

Статтею 368-2 КК України («Незаконне збагачення») передбачено, що під незаконним збагаченням, що передбачає кримінальну відповідальність, розуміється набуття особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у власність активів у значному розмірі, законність підстав набуття яких не підтверджено доказами, а так само передача нею таких активів будь-якій іншій особі. Під активами у значному розмірі у цій статті розуміються грошові кошти або інше майно, а також доходи від них, якщо їх розмір (вартість) перевищує одну тисячу неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, висновок про наявність ознак незаконного збагачення є можливим за умови встановлення під час повної перевірки декларації таких фактів: - відображення у декларації відомостей щодо активів на суму, що перевищує одну тисячу неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України для відповідного року (у розглядуваній ситуації - це 689000 грн.); - недостовірність таких відомостей внаслідок неможливості встановлення підстав виникнення прав на такі активи або встановлення обставин виникнення таких підстав з ознаками обґрунтованих правопорушень.

Отже, законність підстав набуття особою уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування у власність активів у значному розмірі повинно бути підтверджено належними доказами.

Згідно пункту 8 частини 1 статті 46 Закону України №1700-VII «Про запобігання корупції», у декларації зазначаються відомості про: наявні грошові активи, у тому числі готівкові кошти, кошти, розміщені на банківських рахунках, внески до кредитних спілок та інших небанківських фінансових установ, кошти, позичені третім особам, а також активи у дорогоцінних (банківських) металах. Відомості щодо грошових активів включають дані про вид, розмір та валюту активу, а також найменування та код Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України установи, в якій відкриті відповідні рахунки або до якої зроблені відповідні внески. Не підлягають декларуванню наявні грошові активи (у тому числі готівкові кошти, кошти, розміщені на банківських рахунках, внески до кредитних спілок та інших небанківських фінансових установ, кошти, позичені третім особам) та активи у дорогоцінних (банківських) металах, сукупна вартість яких не перевищує 50 мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня звітного року.

Висновки відповідача (апелянта) в спірному рішенні №2489 від 02.11.2018 року в частині встановлення ознак незаконного збагачення ґрунтуються на тому, що у розділі 12 «Грошові активи» декларації за 2016 рік, суб`єкт декларування зазначив кошти, розміщені на банківських рахунках - 228853 грн., 2890 доларів США, готівкові кошти в розмірі 32412 доларів США. Згідно із відомостями Державної фіскальної служби України, отриманий суб`єктом декларування дохід за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року становить 152621,85 грн., що значно менше за задекларовані готівкові кошти та кошти, розміщені на банківських рахунках, станом на 31 грудня 2016 року в розмірі 35302 доларів США, що становить 959861,38 грн. (за курсом Національного банку України станом на 31 грудня 2016 року 1 долар США - 27,19 грн.). Щодо походження грошових активів, зазначених у декларації, суб`єкт декларування пояснень не надав. Таким чином, суб`єкт декларування набув у власність грошові кошти у сумі 959861,38 грн., законність підстав набуття яких не підтверджено доказами.

З цього приводу колегія суддів враховує, що матеріалами адміністративної справи підтверджується, що у розділі 12 «Грошові активи» декларації за 2016 рік позивач ОСОБА_1 відобразив кошти, розміщені на банківських рахунках у сумі 228853 грн. (195537 + 33316) та 2890 доларів США, а також готівкові кошти у сумі 32412 доларів США. Сукупність таких 35302 доларів США по курсу НБУ станом на 31.12.2016 року - 27,19 грн. за 1 долар 27,19 грн., становить 959861,38 грн..

Із змісту цієї декларації за 2016 рік, зокрема із розділу 11 «Доходи, в тому числі додарунки» видно, що протягом звідного періоду позивач отримав загальну суму доходів 190049 грн. = (45628 + 3943 +27714 +107860 +4904).

Декларацією позивача за 2015 рік підтверджується, що станом на кінець цього звітного 2015 року у розділі 12 «Грошові активи» позивачем було задекларовано 859300 грн. = (132255 + 727045) коштів, розміщених на банківських рахунках.

Отже, грошові активи позивача станом на кінець 2015 року та дохід позивача за 2016 рік становлять сукупно 1049349 грн. = (190049 + 859300).

Таким чином, зазначення позивачем у розділі 12 «Грошові активи» декларації за 2016 рік коштів, розміщених на банківських рахунках у сумі 228853 грн. та 2890 доларів США, а також готівкових коштів у сумі 32412 доларів США, тобто всього 1188714,38 грн. (з розрахунку 228853 грн. + 959861,38 грн.), не вказує на наявність ознак незаконного збагачення, оскільки різниця грошових активів становить менше однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому, судом першої інстанції вірно враховано, що згідно виписки ПАТ КБ «Приватбанк» грошові кошти у сумі 32412,35 доларів США позивач отримав шляхом повернення грошових коштів за договором «Депозит Плюс» (а.с. 47 Т.1).

Відповідно ж до рішення Національного агентства №2488 від 02.11.2018 року за результатами повної перевірки декларації позивача за 2015 рік, ознак незаконного збагачення не встановлено (а.с. 21-28 Т.1).

Крім цього, листом Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України №0412-221/46454 від 17.12.2018 року підтверджується, що за результатами розгляду звернення та доданих матеріалів, які стосуються рішення НАЗК №2489 від 02.11.2018 року, наявні матеріали не містять достатніх відомостей, які б вказували на наявність в діях ОСОБА_1 ознак можливого незаконного збагачення за ознаками складу кримінального правопорушення (а.с. 7-8 Т.2).

При цьому, колегія суддів зазначає, що часткова помилковість проведених судом першої інстанції математичних розрахунків грошових активів позивача за результатами дослідження декларацій за 2015 рік і за 2016 рік щодо предмету встановлення ознак незаконного збагачення, не впливає на об`єктивність висновків суду про протиправність оскарженого рішення Національного агентства в цій частині (пункт 4 резолютивної частини рішення).

Суд апеляційної інстанції також враховує, що відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен довести суду правомірність своїх рішень, дій, бездіяльності з урахуванням критеріїв правомірності поведінки, визначених статтею 2 КАС України.

Судом першої інстанції сформовано вірний висновок про те, що з урахуванням встановлених доказами у справі обставин та на підставі аналізу норм чинного законодавства, спірне рішення Національного агентства №2489 від 02.11.2018 року в оскарженій позивачем частині не відповідає критеріям правомірності рішень суб`єкта владних повноважень, а відтак є протиправним і підлягає скасуванню.

Отже, з врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду від 13.03.2019 року винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 243 ч.3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Національного агентства з питань запобігання корупції - залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 березня 2019 року в адміністративній справі №140/2620/18 за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправним і скасування рішення - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В. В. Гуляк
Судді: Н. В. Ільчишин
В. В. Святецький
Повний текст постанови складено 16.08.2019 року