Справа № 160/9148/18
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2019-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 160/9148/18

адміністративне провадження № К/9901/22992/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Яковенка М. М.,

суддів - Дашутіна І. В., Шишова О. О.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2019 року у справі № 160/9148/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа Первинна професійна спілка «Правозахисники країни» про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення премії,

ВСТАНОВИВ:

Зазначена касаційна скарга надійшла до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до ст. 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

За правилами ч. 1 ст. 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Предметом спору у цій справі є скасування наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 25 липня 2018 року № 3252 в частині встановлення позивачу премії в липні місяці 2018 року, стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача премію за липень 2018 року в розмірі 2 000 грн. та витрати по підготовці справи до розгляду в розмірі 2 500 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 25 липня 2018 року № 3252 в частині встановлення премії оперуповноважуваному сектору кримінальної поліції Покровського відділення поліції Нікопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_1 в липні місяці 2018 року.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області розглянути питання щодо преміювання оперуповноважуваному сектору кримінальної поліції Покровського відділення поліції Нікопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_1 у відповідності до розділу 4 Положення про преміювання поліцейських Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, затвердженого наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 23 грудня 2015 року № 229 та з урахуванням висновків суду.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2019 року, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що встановлення премії є правом, а не обов`язком керівника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, і її розмір залежить від особистого внеску поліцейського в загальний результат служби та виплачується у межах асигнувань, затверджених на грошове забезпечення для утримання Національної поліції, тобто повноваження начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області в контексті спірних правовідносин є дискреційними. Також, наказом про преміювання від 25 липня 2018 року № 3252 виданий тимчасово виконуючим обов`язки начальника полковника поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на підставі відповідних списків, до яких позивач був включений із визначенням розміру премії, що свідчить про дотримання відповідачем порядку преміювання поліцейських, а тому слід зазначити, що відповідачем розглядалося питання щодо преміювання позивача в липня 2018 року.

У поданій касаційній скарзі позивач, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким залишити в силі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Пункт 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують ст. 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і ст. 13 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас п. 2 ч. 5 цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

У свою чергу, за змістом п. 1 ч. 6 ст. 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Наведені обставини свідчать, що спірні правовідносини у цій справі склались з приводу проходження позивачем публічної служби, справа є незначної складності.

Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судовому рішені суду апеляційної інстанції обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«г» п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України та не вказують на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм права. Таке застосування є очевидним (п. 2 ч. 2 ст. 332 КАС України).

Посада публічної служби, яку обіймав позивач та у зв`язку з перебуванням на якій виник цей спір, не відноситься до категорії службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище в розумінні примітки до ст. 50 Закону України «Про запобігання корупції».

Правовий висновок щодо спірних правовідносин викладений у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 805/1182/17.

Разом з тим, Суд також враховує позицію висловлену Європейським Судом з прав людини в ухвалі від 9 жовтня 2018 року щодо неприйнятності у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява № 26293/18). Суд визнав, що заява є неприйнятною ratione materiae у сенсі п. 3 (а) ст. 35 Конвенції і має бути відхилена відповідно до п. 4 цієї статті. ЄСПЛ зазначив, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. В ухвалі також ідеться, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій ЄСПЛ також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій. Однак у цій справі тією мірою, в якій заявниця ставила питання щодо справедливості провадження в судах першої і другої інстанцій, ЄСПЛ не визнав, що мали місце порушення процесуальних гарантій п. 1 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2019 року у справі № 160/9148/18.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя М. М. Яковенко

Судді І. В. Дашутін

О. О. Шишов