Справа № 120/2058/19-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2019-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 серпня 2019 р. Справа № 120/2058/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Слободонюка М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Лояніча В.О.

представника позивача та третьої особи: адвоката Тишківського С.Л.

представника відповідача: Паничука Б.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Публічного акціонерного товариства "Сільськогосподарське підприємство "Турбівське" до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування постанови та припису

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності від 07.06.2019 року №366-ДК/0248По/08/01/-19 та припису від 07.06.2019 року №366-ДК/0349Пр/03/01/-19.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він є керівником ПАТ «Сільськогосподарське підприємство «Турбівське». 12 червня 2019 року ним отримано від відповідача поштове відправлення в якому містились постанова державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель на території Вінницької області Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Коваля А.В. від 07.06.2019 року за № 366-ДК/0248По/08/01-19 про накладення адміністративного стягнення в розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП та припис від 07.06.2019 року №366-ДК/0349Пр/03/01/-19 про звільнення в 30-денний термін самовільно зайнятої земельної ділянки.

Вказана постанова та припис винесені відповідачем із тих підстав, що директором ПАТ «Сільськогосподарське підприємство «Турбівське» ОСОБА_1 використовується земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 15,3420 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , в межах населеного пункту смт. Турбів за відсутності відповідного рішення органу влади чи органу місцевого самоврядування, що згідно статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» кваліфікується як самовільне зайняття земельної ділянки.

Позивач вважає вказані рішення незаконними, необґрунтованими та такими, що суперечать положенням діючого законодавства, оскільки використання ПАТ «Сільськогосподарське підприємство «Турбівське» в особі його керівника спірної земельної ділянки не є самовільним та ґрунтується на державному акті на право постійного користування землею серії НОМЕР_2 від 10.08.1996 року, рішенні Турбівської селищної ради народних депутатів від 07.08.1996 року за №9-22, на підставі якого ВАТ «Турбівське» був виданий державний акт. Вказане рішення та державний акт в установленому законом порядку скасовані не були, у зв`язку з чим відсутні передбачені ст. 141 Земельного кодексу України підстави для припинення за ПАТ «СП «Турбівське» права користування спірною земельною ділянкою. Крім того, позивач звертає увагу суду на те, що дана земельна ділянка неодноразово була предметом судових спорів між ним на іншими господарюючими суб`єктами щодо підстав її використання. Так, вказує на те, що рішенням Господарського суду Вінницької області від 07.12.2018 року по справі № 902/331/17, яке залишено в силі постановою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 26.02.2019 року були встановлені обставини наявності права на постійне користування ПАТ «СП «Турбівське» земельною ділянкою площею 15,3420 га, яка є складовою частиною земельної ділянки, належної позивачу згідно державного акта серії НОМЕР_2 від 10.08.1996 року, та захищено права підприємства на постійне користування цією земельною ділянкою.

Відтак позивач переконує суд, що у даному випадку відсутні будь-які ознаки факту самовільного зайняття ним, як керівником ПАТ «СП «Турбівське», земельної ділянки площею 15,3420 га, яка використовується підприємством ще з 1996 року, у зв`язку з чим в його діях відсутні як об`єктивна так і суб`єктивна сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП. Більше того, вказує, що наявність спорів про право користування такою земельною ділянкою безумовно свідчить про відсутність умислу на вчинення такого правопорушення, що є підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

За таких обставин позивач просить суд скасувати оскаржувану постанову про притягнення до адміністративної відповідальності від 07.06.2019 року №366-ДК/0248По/08/01/-19 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, а також скасувати припис від 07.06.2019 року №366-ДК/0349Пр/03/01/-19 про усунення порушення вимог земельного законодавства.

Ухвалою суду від 18.07.2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні. Цією ж ухвалою суд в порядку ч. 2 ст. 49 КАС України залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Публічне акціонерне товариство "Сільськогосподарське підприємство "Турбівське".

У своєму відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 02.08.2019 року, відповідач проти позову заперечив у повному обсязі. Свою позицію аргументує тим, що під час проведення перевірки земельної ділянки площею 15,342 га з кадастровим номером НОМЕР_1 на території Турбівської селищної ради Липовецького району, державним інспектором Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Ковалем А.В. було встановлено, що ПАТ «Турбівське» самовільно використовує вищевказану земельну ділянку за відсутності будь-якого рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність чи надання в оренду, що є порушенням вимог ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», у зв`язку із чим щодо керівника підприємства була винесена оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності та припис.

Вважає доводи позивача про використання ним земельної ділянки на підставі державного акту на право постійного користування землею НОМЕР_2 від 10.08.1996 року на земельну ділянку площею 1740 га, який був виданий ВАТ «Турбівське» безпідставними, оскільки на час проведення перевірки такого об`єкта цивільних прав як земельна ділянка площею 1740,5 га уже не існує, а відповідний державний акт за розпорядженням Липовецької районної державної адміністрації від 30.09.2008р. №272 визнано недійсним. Також, на переконання відповідача, визначена у державному акті земельна ділянка не могла автоматично перейти в користування від ВАТ «Турбівське» до ПАТ «Турбівське» в процесі правонаступництва. За таких обставин відповідач просить відмовити у задоволенні даного позову.

08.08.2019 року позивачем подано відповідь на відзив, у якому на спростування доводів ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області зазначається про те, що згідно п. 7 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 №5-рп/2005 юридичні особи з підстав не переоформлення права постійного землекористування не можуть втрачати раніше набутого їм права постійного користування земельною ділянкою. Вичерпний перелік підстав, за яких можливе припинення права користування земельною ділянкою визначено у ст. 141 ЗК України. При цьому ВАТ «Турбівське», правонаступником якого є ПАТ "СП "Турбівське", не надавало добровільної відмови від права постійного користування всією земельною ділянкою площею 1770,5 га згідно державного акта НОМЕР_2 від 10.08.1996р., а погоджувало розпаювання лише частини земель, до якої спірна земельна ділянка площею 15,3420 га не відноситься, що не виключає права постійного землекористування в цілому. Також позивач вважає, що п. 4 розпорядження Липовецької районної державної адміністрації від 30.09.2008 року № 272 про визнання недійсним державного акту на право постійного користування земельною ділянкою є нікчемним по своїй суті, оскільки повноваження визнавати недійсними державні акти за місцевими державними адміністраціями жодним Законом України не передбачено. Оцінка такому акту була надана господарськими судами при розгляді справи № 902/331/17, у рішенні яких зазначається про те, що порядок припинення права користування позивача спірною землею було порушено, чим порушено право останнього на користування зазначеною земельною ділянкою.

На відповідь на відзив відповідачем у порядку ст. 164 КАС України 09.08.2019 року подані письмові заперечення в яких останній акцентує увагу на тому, що розпорядження Липовецької районної державної адміністрації від 30.09.2008 року № 272 в судовому порядку скасоване не було, що вказує на відсутність правових підстав у ПАТ «Турбівське» для користування земельною ділянкою площею 15,3420 га. За таких обставин вважає, що і оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності від 07.06.2019 року №366-ДК/0248По/08/01/-19, і припис про усунення порушень земельного законодавства від 07.06.2019 року №366-ДК/0349Пр/03/01/-19 є законними та підстав для їх скасування не має.

Ухвалою суду від 06.08.2019 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Розгляд справи 06.08.2019 року був відкладений на 08.08.2019 року, а в подальшому на 14.08.2019 року у зв`язку з необхідністю подання сторонами відповідних заяв по суті справи (відповіді на відзив та заперечення) та надання додаткових доказів.

У судовому засіданні представник позивача та третьої особи - адвокат Тишківський С.Л. заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі за обставин, що викладені у позові та відповіді на відзив. Просив їх задовольнити. Крім того, в порядку ч. 3 ст. 143 КАС України заявив суду про надання доказів про понесені судові витрати на правничу допомогу адвоката після прийняття рішення по даній справі у зв`язку з необхідністю підписання акта виконаних робіт.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті встановив таке.

На підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 01 квітня 2019 року №366-ДК, у зв`язку із листом ТОВ «Інтеграція Поділля» від 19.03.2019р. №1/03, державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель на території Вінницької області Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Ковалем А.В. здійснено перевірку земельної ділянки площею 15,3420 га з кадастровим номером НОМЕР_1 на території Турбівської селищної ради Липовецького району, за результатами якої складено акт від 25.04.2019 року №366-ДК/410/АП/09/01/-19.

Проведеною перевіркою встановлено, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення державної власності площею 15,3420 га з кадастровим номером НОМЕР_1 , яка розташована на території Турбівської селищної ради Липовецького району в межах населеного пункту смт. Турбів, використовується для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а саме знаходяться посіви сільськогосподарської культури - ячменю. Дана земельна ділянка використовується ПАТ «Турбівське» в особі керівника ОСОБА_1 за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, що є порушенням вимог статті 125, 126 Земельного кодексу України. Такий факт та дії керівника ПАТ «Турбівське» ОСОБА_1 були кваліфіковані відповідачем відповідно до статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» як самовільне зайняття земельної ділянки.

За наслідками проведеної перевірки державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель на території Вінницької області Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Ковалем А. В. 27.05.2019 року складено протокол про адміністративне правопорушення №366-ДК/0224П/07/01/-19, на підставі якого 07.06.2019 року за № 366-ДК/0248По/08/01/-19 винесено постанову, згідно якої керівника ПАТ «Турбівське» ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Окрім того, цим же державним інспектором керівнику ПАТ «Турбівське» Дмитруку В.М. було винесено припис від 07.06.2019 року №366-ДК/0349Пр/03/01/-19 про усунення порушень вимог земельного законодавства шляхом звільнення в 30-ти денний термін самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її в стан, придатний для подальшого використання за цільовим призначенням.

Вказану постанову та припис від 07.06.2019 року позивач отримав засобами поштового зв`язку 12.06.2019 року. А його незгода із такими рішеннями відповідача зумовила звернення до суду з даним адміністративним позовом з двома позовними вимогами які, будучи об`єднані в одній позовній заяві, згідно ч. 3 ст. 21 КАС України підлягають розгляду окружним адміністративним судом.

Надаючи оцінку оскаржуваним рішенням суд у перчу чергу звертає увагу на те, що і постанова про притягнення до адміністративної відповідальності від 07.06.2019 року №366-ДК/0248По/08/01/-19 і припис від 07.06.2019 року №366-ДК/0349Пр/03/01/-19 винесені відповідачем на підставі одних і тих же фактичних обставин проведеної перевірки та ґрунтуються на одних і тих же виявлених порушеннях. У зв`язку із цим межі дослідження судом таких рішень відповідача є спільними.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Згідно з пунктом "б" ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

Статтею 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що самовільне зайняття земельної ділянки тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двадцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктивна сторона вказаного правопорушення виражається у самовільному зайнятті земельної ділянки, суб`єктивна сторона характеризується прямим умислом. Винна особа усвідомлює відсутність у неї права на конкретну земельну ділянку, однак бажає її захопити.

Поняття самовільного зайняття земельної ділянки міститься у статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" від 19.06.2003 N 963-IV та визначається як будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно, самовільному зайняттю земельних ділянок притаманні такі юридичні ознаки, як: - з об`єктивної сторони - це будь-які дії особи, які свідчать про фактичне заволодіння чи використання земельної ділянки; - відсутність при цьому відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її відчуження або надання у користування; - відсутність вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки; - такі дії є неправомірними, тобто їх правомірність не закріплена жодним нормативно-правовим актом України;- з суб`єктивної сторони - такі дії є винними.

Зі змісту оскаржуваних рішень слідує, що висновок відповідача про самовільне зайняття керівником ПАТ «Турбівське» ОСОБА_1 земельної ділянки площею 15,3420 га з кадастровим номером НОМЕР_1 , яка розташована на території Турбівської селищної ради Липовецького району, ґрунтується на тому, що дана земельна ділянка використовується позивачем за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування.

Проте з такими висновками відповідача суд погодитись не може.

Як свідчать матеріали справи на підставі рішення Турбівської селищної ради 9 сесії 22 скликання від 07.08.1996 року ВАТ «Турбівське» видано Державний акт серії НОМЕР_2 на право постійного користування землею площею 1740,5 га для сільськогосподарського призначення.

Згідно пункту 1.2 Статуту ПАТ «Сільськогосподарське підприємство «Турбівське», дане підприємство є правонаступником прав і обов`язків Відкритого акціонерного товариства «Сільськогосподарське акціонерне товариство відкритого типу по вирощуванню насіння цукрових буряків «Турбівське».

У відповідності до пункту 7 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» ( із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 2 від 19.03.2010р.) надав роз`яснення про те, що громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки (пункт 7 розділу X "Перехідні положення" ЗК), одержані ними до 1 січня 2002 р. у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 №5-рп/2005 у справі № 1-17/2005 (справа про постійне користування земельними ділянками) підтверджено, що юридичні особи з підстави непереоформлення права постійного землекористування на право власності або право користування землею не можуть втрачати раніше наданого їм права постійного користування земельною ділянкою.

Як зазначено у пункті 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 05.2011 НОМЕР_5 "Про деякі питання практики розгляду справу спорах, що виникають із земельних відносин" державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій.

У той же час вичерпний перелік підстав для припинення права користування земельною ділянкою визначено у статті 141 Земельного кодексу України, серед яких, зокрема є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій.

Постановою Верховного Суду України від 21.02.2011 року у справі №21-3а11 викладено правову позицію, відповідно до якої приписи пункту «в» частини 1 статті 141 Земельного кодексу України слід розуміти таким чином, що припинення права користування земельною ділянкою з підстави припинення установи допускається лише у випадку, коли припинення останньої виключає правонаступництво.

При цьому необхідно зазначити, що статтею 141 Земельного кодексу України не передбачено можливості припинення права користування всією земельною ділянкою у випадку погодження землекористувачем передачі частини цієї ділянки у власність в порядку приватизації (розпаювання).

Як підтверджує позивач, землекористувач - ВАТ «Турбівське» (правонаступником якого є ПАТ «Сільськогосподарське підприємство «Турбівське») не надавав добровільної відмови від права постійного користування всією земельної ділянкою площею 1770,5 га, яке посвідчено Державним актом на право постійного користування землею серія НОМЕР_2 від 10 серпня 1996 року. А погодження на розпаювання лише частини земель, серед яких оспорюваної земельної ділянки площею 15,3420 га не має, право постійного землекористування в цілому на цю земельну ділянку не виключає. Тим більше, що примусове припинення права на земельну ділянку можливе лише у судовому порядку згідно ст. 143 Земельного Кодексу України.

Тобто, в даному випадку відповідачем не надано доказів, які б підтверджували втрату ПАТ «Сільськогосподарське підприємство «Турбівське» права постійного користування земельною ділянкою згідно державного акту серії НОМЕР_2 від 10.08.1996 року, за підстав, що визначені Земельним кодексом України.

Що ж до доводів відповідача про те, що розпорядженням Липовецької районної державної адміністрації від 30 вересня 2008 року № 272 визнано недійсним Державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_2 від 10.08.1996 року, який виданий ВАТ «Турбівське», то тут необхідно врахувати, що за змістом статтей 13, 14, 16, 17-29 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» районні державні адміністрації не наділені повноваженнями визнавати недійсними державні акти на право постійного користування землею.

Згідно з положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, юридичних наслідків припинення права постійного користування землею у випадку визнання районною державною адміністрацією державного акту недійсним, Земельний кодекс України, в тому числі і статті 141 цього Кодексу не передбачають. Наведене може лише підтверджувати оспорюваність права постійного користування такою земельною ділянкою, однак даний факт аж ніяк не пов`язаний із втратою такого права.

Більше того, вказані обставини, що стосуються прав позивача на земельну ділянку площею 15,342 га з кадастровим номером НОМЕР_1 були предметом перевірки в межах судового спору, який розглядався в порядку господарського судочинства по справі №902/331/17 за позовом ПАТ «Сільськогосподарське підприємство «Турбівське» до Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області та Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеграція Поділля» про скасування рішення селищної ради та визнання недійсним договору оренди землі.

Так, рішенням Господарського суду Вінницької області від 07.12.2018 року, яке набрало законної сили згідно постанови Північно-Західного апеляційного господарського суду від 26.02.2019 року визнано незаконним та скасовано рішення Турбівської селищної ради від 18.11.2014 року №563 та визнано недійсним договір оренди землі від 20.11.2014 року, укладений між Турбівською селищною радою та ТОВ «Інтеграція поділля» на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 15,3420 га, кадастровий номер НОМЕР_1 .

Як слідує із описової та мотивувальної частини постанови Північно-Західного апеляційного господарського суду від 26.02.2019 року, при розгляді даної справи суди першої і апеляційної інстанції дійшли висновку про те, що:

- п. 4 розпорядження Липовецької районної державної адміністрації № 272 від 30.09.2008р. був предметом судового оскарження в господарському суді Вінницької області при розгляді справи №902/1056/17 по якій прийнято рішення про відмову у задоволенні позову з підстав спливу строків позовної давності. Однак, в ході розгляду такої справи було встановлено, що порядок припинення права користування земельною ділянкою позивача Липовецькою РДА дотриманий не був, чим порушено право ПАТ «Турбівське на користування зазначеною земельною ділянкою»;

- за висновком судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою №3820/17-21 від 13.06.2018р. межі земельної ділянки площею 15,3420 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , накладаються на земельну ділянку площею 16,6 га, яка є складовою частиною земельної ділянки НОМЕР_5 площею 555,8 га, посвідченого державним актом на право постійного користування землею серії НОМЕР_2 від 10.08.1996р. виданого ВАТ «Турбівське»;

- рішення Турбівської селищної ради народних депутатів від 07.08.1996р. та державний Акт на право постійного користування землею від 10.08.1996р. серії НОМЕР_2 в установленому законом порядку скасовані не були;

- всупереч ч. 5 ст. 116, ст.ст. 141, 142 ЗК України згоди позивача щодо припинення його права користування земельною ділянкою не надходило, у зв`язку з чим порядок вилучення спірної земельної ділянки у ПАТ «Турбівське» Турбівською селищною радою дотриманий не був.

У відповідності до частин 4 та 5 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

В даному випадку обставини, які встановлені господарським судом у справі №902/331/17 за позовом ПАТ «Сільськогосподарське підприємство «Турбівське» додатково підтверджують незаконність вилучення спірної земельної ділянки у підприємства та наявність у нього права на її використання. Незважаючи на те, що відповідач не був стороною спору у відповідній господарській справі, проте викладені позивачем доводи він не спростував.

Посилання відповідача у своєму відзиві на постанову Верховного Суду від 13.03.2018 року у справі №911/2981/15 в даному випадку є безпідставним, оскільки викладені у ній обставини є відмінними від тих, які досліджуються у даній справі. Крім того дане судове рішення не містить висновків щодо застосування норм права, які можуть бути враховані судом згідно ч. 5 ст. 242 КАС України.

Більше того, сам факт наявності спору про право користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення площею 15,3420 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , виключає наявність умислу керівника ПАТ «Сільськогосподарське підприємство «Турбівське» на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП, як самовільне зайняття земельної ділянки.

А відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відсутність умислу на самовільне заняття земельної ділянки, як елементу вини, є достатньою підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення згідно п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.

За наведених вище обставин та враховуючи, що рішення Турбівської селищної ради народних депутатів від 07.08.1996р., за яким ВАТ «Турбівське» (правонаступником якого є ПАТ «СП «Турбівське») видано державний акт на право постійного користування землею від 10.08.1996р. серії НОМЕР_2 , та сам правовстановлюючий документ в установленому законом порядку скасовані не були, доказів припинення права користування такою земельною ділянкою з підстав, визначених статтею 141 Земельного кодексу України матеріали справи не містять і відповідач в ході проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства не встановив, тому суд приходить до висновку, що для кваліфікації дій керівника ПАТ «Турбівське» ОСОБА_1 за ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» як самовільне зайняття земельної ділянки - не має правових підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Право суду на прийняття рішення про скасувати рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності і закриття справи про адміністративне правопорушення передбачене п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України.

У зв`язку із цим постанова від 07.06.2019 року №366-ДК/0248По/08/01/-19 про притягнення до адміністративної керівника ПАТ «Турбівське» ОСОБА_1 за ст. 53-1 КУпАП підлягає скасуванню із закриттям справи про адміністративне правопорушення. За таких же підстав припис відповідача щодо усунення порушень вимог земельного законодавства від 07.06.2019 року №366-ДК/0349Пр/03/01/-19 також є протиправним і підлягає скасуванню.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріали справи підтверджують сплату позивачем 768,40 грн. судового збору, який підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Керуючись ст.ст. 2, 21, 72, 77, 90, 139, 241, 242, 245, 246, 250, 255, 286, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати Постанову державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель на території Вінницької області Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Коваля А.В. від 07.06.2019 року за № 366-ДК/0248По/08/01-19 про накладення адміністративного стягнення та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Визнати протиправним та скасувати Припис державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель на території Вінницької області Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Коваля А.В. від 07.06.2019 року №366-ДК/0349Пр/03/01/-19.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених статтею 286 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 15.08.19.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, місцезнаходження юридичної особи: 21027, м. Вінниця, вул. Келецька, 63, .

Третя особа, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Публічне акціонерне товариство «Сільськогосподарське підприємство «Турбівське», місцезнаходження юридичної особи: вул. Миру, 147, смт. Турбів, Липовецький район, Вінницька область, .

Суддя Слободонюк Михайло Васильович