Справа № 9901/58/19
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2019-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

09 серпня 2019 року

Київ

справа №9901/58/19

адміністративне провадження №П/9901/58/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Бевзенка В.М., Смоковича М.І., Стрелець Т.Г., Шарапи В.М.,

секретаря судового засідання - Носенко Л.О.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 ,

представників позивача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника відповідача - Ліходій О.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

До Верховного Суду як суду першої інстанції звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) про визнання протиправним та скасування рішення ВРП від 26 грудня 2018 року №4022/0/15-18 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Приморського районного суду міста Одеси за вчинення істотного дисциплінарного проступку».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що оскаржуване рішення є протиправним, незаконним, а тому підлягає скасуванню.

У поданому відзиві на позовну заяву відповідач просить у задоволенні позову відмовити. Зазначив, що розглядаючи питання про звільнення судді на підставі рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія), ВРП виходила з того, що норми глави 6 розділу II Закону України «Про Вищу раду правосуддя» не передбачають перегляду рішення Комісії про направлення рекомендації для вирішення питання про звільнення судді та переоцінки зібраних нею доказів вчинення дисциплінарного проступку. Крім того, факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку є підтвердженим постановою Вищого адміністративного суду України від 14 липня 2017 року у справі №800/665/16 та не потребує доказування. Також, положення статті 56 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» не застосовуються до спірних правовідносин, оскільки дисциплінарна справа стосовно позивача згідно з абзацом другим пункту 31 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розглядалася Комісією, а не Дисциплінарною палатою ВРП. Запровадження трирічного строку щодо застосування дисциплінарного стягнення до судді є заходом, який покращує становище судді порівняно із ситуацією, коли такий строк законодавством визначений не був.

У судовому засіданні позивач та його представники позов підтримали, просили його задовольнити за викладених у позові та додаткових поясненнях підстав. Пояснили, що оскаржуване рішення ВРП прийнято неповноважним складом ВРП та з порушенням процедури звільнення судді із займаної посади, передбаченої Законом України «Про вищу раду правосуддя».

Представник відповідача у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову повністю та пояснила, що оскаржуване рішення ВРП ухвалено за результатами всебічного дослідження матеріалів, з дотриманням усіх приписів законодавства, повноважним складом та підписано всіма її членами, які брали участь у його ухваленні, мотиви ухвалення такого рішення в повному обсязі зазначені в ньому.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представників позивача, представника відповідача, з`ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, обґрунтовуючи свою позицію, дослідивши надані ними докази на підтвердження заявлених вимог та заперечень і матеріали судової справи, встановив таке.

ОСОБА_1 . Указом Президента України від 28 грудня 2010 року №1290/2010 призначений на посаду судді Донецького окружного адміністративного суду строком на п`ять років, Указом Президента України від 12 березня 2012 року №194/2012 переведений на посаду судді Приморського районного суду міста Одеси в межах п`ятирічного строку.

Відповідно до статті 95 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» членом ВККС Весельською Т.Ф. проведено перевірку скарг директора ДП «Одеський морський торговельний порт» на неналежну поведінку судді Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_1, за результатами якої складено висновок.

Рішенням Комісії від 27 травня 2016 року №1071/дп-16 стосовно судді ОСОБА_1 відкрито дисциплінарну справу.

За результатами розгляду дисциплінарної справи Комісія дійшла висновку, що з огляду на положення статей 57, 106 Закону України від 2 червня 2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VІІІ) допущені суддею ОСОБА_1 порушення вимог процесуального закону є істотними та такими, що суттєво порушують права учасників процесу і створюють їм перешкоди у доступі до правосуддя, порочать звання судді, викликають сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності і є підставою для звільнення судді з посади.

Комісія дійшла висновку, що дії судді ОСОБА_1, які визнано такими, що порочать звання судді і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності судових органів, полягають у безпідставному поновленні 18-річного строку звернення до суду, що дало змогу прийняти рішення про поновлення особи на роботі та стягнути на його користь середній заробіток у значному розмірі, що становить майже 2,5 млн грн, яке не підлягає повороту виконання. Також Комісією був встановлений факт невиконання суддею вимог статті 34 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» щодо розгляду заяви про роз`яснення судового рішення у десятиденний термін, що свідчить про допущення суддею грубих порушень норм процесуального права під час здійснення правосуддя.

Рішенням Комісії від 17 листопада 2016 року №1907/дп-16 до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді внесення подання про звільнення з посади судді.

28 листопада 2016 року до Вищої ради юстиції, правонаступником якої є ВРП, надійшло рішення Комісія від 17 листопада 2016 року №1907/дп-16 про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді внесення подання про звільнення судді Приморського районного суду міста Одеси з посади.

Вказане подання разом із доданими до нього матеріалами на підставі протоколу автоматизованого розподілу матеріалів між членами Вищої ради юстиції від 30 листопада 2016 року №5181/0/8-16 передано доповідачу - члену Вищої ради юстиції Маловацькому О.В. для попередньої перевірки.

За результатами перевірки член Вищої ради правосуддя Маловацький О.В. дійшов висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 з посади судді Приморського районного суду міста Одеси за вчинення істотного дисциплінарного проступку (висновок від 26 квітня 2017 року).

Рішенням ВРП від 26 грудня 2018 року №4022/0/15-18 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Приморського районного суду міста Одеси за вчинення істотного дисциплінарного проступку» вирішено звільнити ОСОБА_1 з посади судді Приморського районного суду міста Одеси за вчинення істотного дисциплінарного проступку на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

Не погодившись з правомірністю рішення ВРП від 26 грудня 2018 року №4022/0/15-18, ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду.

Підстави та порядок притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності визначено Конституцією України, Законами України від 7 вересня 2010 року №2453-IV «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №2453-IV), від 2 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII) та від 21 грудня 2016 року №1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон №1798-VIII).

30 вересня 2016 року набрали чинності Закон України від 2 червня 2016 року №1401-VІІІ «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон №1401-VІІІ) та Закон № 1402-VІІІ.

Так, відповідно до статті 131 Конституції України в Україні діє ВРП, яка, зокрема, ухвалює рішення про звільнення судді з посади (пункт 4 частини першої цієї статті).

Згідно із пунктом 16-1 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України до утворення ВРП її повноваження здійснює ВРЮ. ВРП утворюється шляхом реорганізації ВРЮ.

5 січня 2017 року набрав чинності Закон №1798-VIII, який визначив статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності ВРП.

Відповідно до пунктів 4 та 5 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1798-VIII ВРП утворюється шляхом реорганізації ВРЮ.

Члени Вищої ради юстиції, призначені або обрані до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», набувають статусу члена Вищої ради правосуддя та здійснюють повноваження членів Вищої ради правосуддя протягом строку, на який вони були призначені чи обрані, але не довше, ніж до 30 квітня 2019 року.

15 березня 2017 року здійснено державну реєстрацію ВРП.

За вказаного правового регулювання, член ВРЮ Маловацький О .В. , який, в результаті реорганізації ВРЮ на підставі Закону №1798-VIII, набув статусу члена ВРП, підставно продовжив попередню перевірку подання Комісії про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді внесення подання про звільнення судді Приморського районного суду міста Одеси з посади.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1401-VІІІ з дня набрання чинності цим Законом призначення, припинення повноважень та звільнення суддів здійснюється відповідно до Конституції України з урахуванням внесених цим Законом змін.

Відповідно до статті 112 Закону №1402-VIII суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України.

Рішення про звільнення судді з посади ухвалює ВРП у порядку, встановленому Законом №1798-VIII.

Згідно з пунктом 31 Розділу XII Закону №1402-VIII «Прикінцеві та перехідні положення», якщо на день набрання чинності цим Законом (30 вересня 2016 року) Комісією прийнято рішення про відкриття дисциплінарної справи, така справа розглядається колегіями Комісії, визначеними за її рішеннями, у порядку, що діяв на день відкриття дисциплінарної справи. Ухвалюючи рішення за результатами розгляду таких дисциплінарних справ, Комісія застосовує дисциплінарні стягнення, визначені цим Законом.

Порядок здійснення дисциплінарного провадження щодо судді на день відкриття Комісією дисциплінарної справи стосовно ОСОБА_1 визначався статтею 95 Закону №2453-VI.

Зокрема, згідно із частиною першою статті 95 Закону №2453-VI, дисциплінарне провадження щодо судді передбачає здійснення перевірки даних про наявність підстав для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, вирішення питання про відкриття дисциплінарної справи чи відмову в її відкритті, розгляд дисциплінарної справи і прийняття рішення.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 96 Закону №2453-VI орган, що здійснює дисциплінарне провадження щодо суддів, обговорює результати розгляду дисциплінарної справи за відсутності судді, стосовно якого розглядалася справа, і запрошених осіб. За результатами розгляду орган, що здійснює дисциплінарне провадження щодо суддів, приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення або відмову в накладенні дисциплінарного стягнення.

Під час обрання виду дисциплінарного стягнення стосовно судді враховуються характер проступку, його наслідки, особа судді, ступінь його вини, обставини, що впливають на можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.

За наслідками дисциплінарного провадження ВККС України може прийняти рішення про направлення рекомендації до ВРЮ для вирішення питання щодо внесення подання про звільнення судді з посади за наявності для цього підстав.

Відповідно до пункту 5 частини п`ятої статті 126 Конституції України (у редакції, чинній на момент відкриття Комісією дисциплінарної справи стосовно ОСОБА_1 ) суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі порушення суддею присяги.

З набранням чинності 30 вересня 2016 року Закону України №1401-VIII стаття 126 Конституції України, яка визначає перелік підстав для звільнення судді, викладено в новій редакції.

Пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України установлено, що підставою для звільнення судді є вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.

Водночас, відповідно до пункту 1 частини дев`ятої статті 109 Закону №1402-VIII істотним дисциплінарним проступком або грубим нехтуванням обов`язками судді, що є несумісним зі статусом судді або виявляє його невідповідність займаній посаді, може бути визнаний, зокрема, будь-який із таких фактів: суддя допустив поведінку, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, у тому числі в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших етичних норм та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду; суддя допустив інше грубе порушення закону, що підриває суспільну довіру до суду.

З огляду на викладене, характер наслідків, передбачених законом для подібних порушень, після набрання чинності Закону №1401-VIII не змінився, а тому протиправні дії судді ОСОБА_1, які на момент відкриття Комісією дисциплінарної справи розцінювались як порушення присяги, згідно з чинним законодавством охоплюються ознаками складу істотного дисциплінарного проступку, що є несумісним зі статусом судді.

Відповідно до частини першої статті 109 Закону №1402-VIII (в редакції, чинній на момент прийняття рішення ВККС) до суддів може застосовуватися дисциплінарне стягнення у виді: 1) попередження; 2) догани - з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом одного місяця; 3) суворої догани - з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом трьох місяців; 4) подання про тимчасове (від одного до шести місяців) відсторонення від здійснення правосуддя - з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді та обов`язковим направленням судді до Національної школи суддів України для проходження курсу підвищення кваліфікації, визначеного органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо суддів, та подальшим кваліфікаційним оцінюванням для підтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді; 5) подання про переведення судді до суду нижчого рівня; 6) подання про звільнення судді з посади.

За результатами розгляду дисциплінарної справи стосовно судді ОСОБА_1 Комісією 17 листопада 2016 року прийнято рішення №1907/дп-16 про застосування дисциплінарного стягнення у виді внесення подання до Вищої ради юстиції про звільнення з посади судді.

28 листопада 2016 року вказане рішення ВККС надійшло на адресу ВРЮ.

Статтею 1 Закону №1798-VIII передбачено, що ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.

Відповідно до статті 18 Закону №1798-VIII ВРП є повноважною за умови обрання (призначення) на посаду щонайменше п`ятнадцяти членів, серед яких більшість становлять судді (включаючи суддів у відставці), та складення ними присяги.

Згідно із частиною другою статті 30 Закону №1798-VIII засідання ВРП у пленарному складі є повноважним, якщо в ньому бере участь більшість від складу ВРП.

Відповідно до частин першої та третьої статті 56 Закону №1798-VIII питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні ВРП.

Частиною другою статті 57 Закону №1798-VIII установлено, що рішення ВРП про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:

1) склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати;

2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні;

3) рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини навіть у разі, коли судовий орган, що виносить рішення у спорах щодо «прав та обов`язків цивільного характеру», у певному відношенні не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), порушення Конвенції не констатується за умови, якщо провадження у вищезазначеному органі «згодом є предметом контролю, здійснюваного судовим органом, що має повну юрисдикцію та насправді забезпечує гарантії п. 1 ст. 6 Конвенції». У рамках скарги за ст. 6 Конвенції для того, щоб визначити, чи мав суд другої інстанції «повну юрисдикцію» або чи забезпечував «достатність перегляду» для виправлення відсутності незалежності в суді першої інстанції, необхідно врахувати такі фактори, як предмет оскаржуваного рішення, спосіб, в який було винесено рішення, та зміст спору, включаючи бажані та дійсні підстави для оскарження (п. 123 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України»).

Виходячи зі змісту ст. 6 Конвенції, справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Ураховуючи висновки ЄСПЛ та положення Конвенції, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне повно та всебічно перевірити оскаржуване рішення ВРП на предмет його відповідності вимогам частини другої статті 57 Закону №1798-VIII, і при цьому встановила:

Згідно із частиною першою статті 5, частиною другою статті 30 Закону №1798-VIII Вища рада правосуддя складається з двадцяти одного члена. Її засідання у пленарному складі є повноважним, якщо в ньому бере участь більшість від складу ВРП.

Наявні в матеріалах справи документи, зокрема витяг з протоколу засідання ВРП від 26 грудня 2018 року № 94 (том 2 а.с. 313-315) та ксерокопія оскаржуваного рішення ВРП (том 2 а.с. 300-307), свідчать про те, що це рішення підписане повноважним складом ВРП та всіма її 17 членами, які брали участь у його ухваленні та проголосували за звільнення ОСОБА_1 з посади судді.

Позивач та його представники у судовому засіданні наголошували на тому, що член ВРП Маловацький О.В. , який здійснював попередню перевірку подання Комісії, не мав права голосувати за оскаржуване рішення.

В обґрунтування такого доводу вони посилались на положення частини третьої статті 50 Закону №1798-VIII, якими передбачено, що доповідач не бере участі в голосуванні під час ухвалення рішення.

Однак, колегія суддів критично ставиться до наведених доводів, оскільки вказана норма міститься у Главі 4 Дисциплінарне провадження щодо суддів Закону №1798-VIII, а ВРП, розглядаючи подання ВККС, не здійснювала дисциплінарного провадження щодо ОСОБА_1 , а розглядала питання про звільнення судді з посади в порядку Глави 6 цього Закону.

При цьому, Глава 6. Звільнення судді з посади Закону №1798-VIII встановлює, що питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні Вищої ради правосуддя (частина перша статті 56 Закону) та не встановлює будь-яких обмежень щодо участі доповідача у голосуванні під час ухвалення рішення.

Таким чином, немає підстав, визначених пунктами 1 та 2 частини другої статті 57 Закону №1798-VIII, для скасування оскаржуваного рішення відповідача.

Оцінюючи оскаржуване рішення ВРП на його відповідність пункту 3 частини другої статті 57 Закону №1798-VIII, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду вважає, що це рішення містить конкретну підставу звільнення позивача, визначену Конституцією України та є вмотивованим.

Так, частиною шостою статті 126 Конституції України (в редакції Закону №1401-VIII) встановлено підстави для звільнення судді, однією з яких є вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді (пункт 3).

Статтею 112 Закону №1402-VIII установлено, що суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 109 Закону №1402-VIII до суддів може застосовуватися дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади.

Висновок про вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, що є несумісним зі статусом судді, а відтак і про наявність визначеної пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України підстави для звільнення судді, мотивовано відповідачем встановленням обставин, викладених у рішенні Комісії від 17 листопада 2016 року №1907/дп-16.

Вказане рішення Комісії позивачем оскаржено до суду.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 14 липня 2017 року у справі №800/665/16 відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення від 17 листопада 2016 року про внесення подання до Вищої ради юстиції про його звільнення з посади судді Приморського районного суду міста Одеси.

Постановою Верховного Суду від 30 листопада 2018 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого адміністративного суду України від 14 липня 2017 року.

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладене, Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про безпідставність доводів ОСОБА_1 щодо відсутності в рішенні ВРП мотивів для застосування до нього такого дисциплінарного стягнення як звільнення з посади судді.

Що стосується посилання скаржника на пропущення строків притягнення його до дисциплінарної відповідальності, то колегія суддів вважає за доцільне зазначити, що дисциплінарне провадження стосовно судді ОСОБА_1 та рішення про притягнення його до дисциплінарної відповідальності проводилось Комісією, а не ВРП, яка, в свою чергу, розглядала питання про звільнення судді з посади на підставі відповідного подання Комісії.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 серпня 2018 року (справа №800/112/17), від 6 грудня 2018 року (справа №800/141/17), від 13 червня 2019 року (справа №800/135/17).

За встановлених у цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення ВРП відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, зокрема таке прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано та пропорційно.

Керуючись статтями 38-40, 241-243, 246, 255, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду у складі суддів Касаційного адміністративного суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 14 серпня 2019 року.

Головуючий суддя О.В.Білоус

Судді В.М.Бевзенко

М.І.Смокович

Т.Г.Стрелець

В.М.Шарапа