Справа № 826/19414/16
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2019-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 серпня 2019 року

Київ

справа №826/19414/16

адміністративне провадження №К/9901/23031/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Желєзного І.В.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.,

перевіривши касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Хрещатик"

на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2019 року

у справі № 826/19414/16

за позовом ОСОБА_1

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик", Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії, стягнення гарантованої суми відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" (далі також - Уповноважена особа Фонду, відповідач 1), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі також - ФГВФО, відповідач 2), в якому просив:

- визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду та ФГВФО щодо відмови у виплаті позивачу гарантованої суми відшкодування за його вкладом за рахунок коштів ФГВФО у межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладом у сумі до 200 000,00 грн, а саме: 9 314,36 грн;

- зобов`язати Уповноважену особу Фонду включити позивача як вкладника у перелік рахунків, за якими вкладники мають право на гарантоване відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів ФГВФО, із визначенням суми у розмірі 9 314,36 грн, що підлягає відшкодуванню позивачу;

- зобов`язати ФГВФО скласти та затвердити зміни та доповнення до загального реєстру вкладників, на підставі поданого Уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладники мають право на гарантоване відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів ФГВФО, із визначенням суми у розмірі 9 314,36 грн, що підлягає відшкодуванню позивачу;

- стягнути з Уповноваженої особи Фонду та ФГВФО гарантовану суму відшкодування на користь позивача за його вкладом за рахунок коштів ФГВФО у межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладом у розмірі 9 314,36 грн;

- визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду та ФГВФО щодо неакцептування та не включення у реєстр акцептованих вимог кредиторів ПАТ "КБ "Хрещатик" вимог позивача на суму 319 603,67 грн згідно до четвертої черговості кредиторів по Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб";

- зобов`язати Уповноважену особу Фонду та ФГВФО акцептувати та включити до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Хрещатик" (далі також - ПАТ "КБ "Хрещатик") вимоги позивача на суму 319 603,67 грн, як такі, що підлягають задоволенню згідно до четвертої черговості кредиторів по Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та подати на затвердження виконавчій дирекції ФГВФО зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ "КБ "Хрещатик", пов`язані із акцептуванням та включенням до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ "КБ "Хрещатик" вимог позивача на суму 319 603,67 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 квітня 2018 року у задоволені позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2018 року апеляційну скаргу позивача задоволено частково. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 квітня 2018 року скасовано та закрито провадження у справі, оскільки спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив скасувати повністю постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2018 року та рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 квітня 2018 року, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити або направити справу на новий розгляд.

Ухвалою Верховного Суду від 23 листопада 2018 року, справу № 826/19414/16 передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки позивач оскаржує рішення судів першої та апеляційної інстанцій з підстав порушення правил предметної юрисдикції, що відповідно до ч. 6 ст. 346 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) є підставою для передачі справи на розгляд до Великої Палати Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду постановою від 13 лютого 2019 року касаційну скаргу позивача задовольнила частково, зокрема: постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2018 року в частині закриття провадження у справі щодо позовних вимог позивача про визнання протиправними дій відповідачів щодо відмови у виплаті гарантованої суми відшкодування за його вкладом за рахунок ФГВФО в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладом у сумі 9 314,36 грн; зобов`язання Уповноваженої особи Фонду до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО, із визначенням суми, що підлягає відшкодуванню, в розмірі 9 314,36 грн; зобов`язання ФГВФО скласти та затвердити зміни та доповнення до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО на підставі поданого Уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, із визначенням суми в розмірі 9 314,36 грн, що підлягає відшкодуванню позивачу; стягнення з ФГВФО та Уповноваженої особи Фонду на користь позивача гарантованої суми відшкодування за його вкладом за рахунок ФГВФО у розмірі 9 314,36 грн - скасувала, а справу в цій частині направила до Шостого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду. В іншій частині постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2018 року залишено без змін.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2019 року апеляційну скаргу позивача задоволено частково. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 квітня 2018 року скасовано. Визнано протиправними дії Уповноваженої особи Фонду щодо відмови у виплаті гарантованої суми відшкодування за його вкладом за рахунок Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладом у сумі 9 314, 36 грн. Зобов`язано Уповноважену особу Фонду включити позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням суми, що підлягає відшкодуванню позивачу, в розмірі 9 314,36 грн. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Перевіривши відповідність вказаної касаційної скарги та доданих до неї документів вимогам КАС України колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Уповноваженої особи Фонду на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2019 року, виходячи з наступного.

Оскаржувана постанова Шостого апеляційного адміністративного суду ухвалена 25 червня 2019 року, а з касаційною скаргою скаржник звернувся до Верховного Суду 13 серпня 2019 року.

В касаційній скарзі наявне клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, в обґрунтування якого зазначено, що постанова апеляційної інстанції надійшла на адресу ПАТ "КБ "Хрещатик" 15 липня 2019 року (підтверджується копією супровідного листа із штемпелем вхідної кореспонденції), а тому скаржник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження відповідно до вимог ч. 2 ст. 329 КАС України.

Відповідно до ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 5 ст. 333 цього Кодексу.

Розглянувши клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для його поновлення, оскільки скаргу подано протягом тридцяти днів з дня вручення постанови суду апеляційної інстанції.

Як вбачається з оскаржуваного судового рішення, предметом розгляду у даній справі є визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії (зобов`язання Уповноваженої особи Фонду включити позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням суми, що підлягає відшкодуванню позивачу).

Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Згідно з п. 10 ч. 6 ст. 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Тлумачення положень вказаних норм у їхньому взаємозв`язку дає змогу дійти висновку що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. Водночас обов`язок доведення наявності таких виняткових обставин покладається на особу, яка звертається до суду з касаційною скаргою.

Вказані критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Тож касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначена норма Кодексу узгоджується з п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, згідно з яким до основних засад судочинства відноситься забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках. Аналогічне положення закріплене у п. 7 ч. 3 ст. 2 та ч. 1 ст. 13 КАС України, а також ч. 1 ст.14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

В даному випадку характер спірних правовідносин, предмет і категорія спору, коло учасників спірних правовідносин, правозастосовча практика, що складалася з приводу спорів цієї категорії, непоодинока кількість справ з подібними позовними вимогами, відсутність ознак, які роблять цю касаційну скаргу відмінною від інших, дають підстави вважати, що судове рішення, ухвалене у цій справі як у справі незначної складності, не підлягає касаційному оскарженню.

Крім того, оскаржуване рішення є таким, що відповідає висновкам викладеним в постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 826/9123/16, від 14 червня 2019 року у справі №826/9613/16 та від 05 червня 2019 року у справі №826/9368/16.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до ч. 3 ст. 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави. У такий спосіб Верховний Суд за допомогою загальної правозастосовчої діяльності дозволяє досягнути індивідуального блага з урахуванням того, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно з імперативними вимогами ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та ст. 242 КАС України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, формування обґрунтованої правової позиції стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом, і таким чином спрямування судової практики в єдине і правильне правозастосування (вказівка, напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснення змісту акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх громадян перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену в ухвалі щодо неприйнятності у справі Азюковська проти України (Azyukovska v. Ukraine) від 09 жовтня 2018 року (заява №26293/18), в якій заявником оскаржувалась відмова суду касаційної інстанції у відкритті касаційного провадження у зв`язку з віднесенням справи до категорії справ незначної складності. Так, Суд вказав, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Суд також враховує положення, що містяться в Рекомендаціях № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до ч. "с" ст. 7 вказаних Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону; вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах LevagesPrestationsServices v. France (ЛеважПрестасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року та BruallaGomezdelaTorre v. Spain (БруальяҐомес де ла Торре проти Іспанії) 19 грудня 1997 року, згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Скаржником не наведено жодних підстав для прийняття Верховним Судом до розгляду касаційної скарги у справі незначної складності №826/9577/16.

На підставі вищенаведеного та з урахуванням того, що оскаржувані судові рішення прийнято у справі незначної складності, а передбачені п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України виняткові обставини для перегляду Верховним Судом цієї справи в касаційному порядку скаржником не обґрунтовані у касаційній скарзі та не підтверджені належними доказами, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Аналогічна правова позиція стосовно віднесення даної категорії справ до справ незначної складності викладена Верховним Судом в ухвалах від 25 квітня 2019 року у справі № 826/15817/18, від 04 червня 2019 року у справі № 826/14841/18 та від 06 червня 2019 року у справі № 440/3699/18.

Керуючись ст. ст. 248, 328, 333, 355, 359 КАС України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Поновити строк Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Хрещатик" на касаційне оскарження постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2019 року у справі №826/19414/16

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Хрещатик" постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2019 року у справі №826/19414/16 за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик", Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії, стягнення гарантованої суми відшкодування.

Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.В. Желєзний

Судді Я.О. Берназюк

Н.В. Коваленко