Справа № 1.380.2019.003105
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/7596/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Львівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі за його позовом до Миколаївського районного суду Львівської області про визнання протиправними діянь та зобов`язання вчинити дії,

суддя(і) у І інстанції Гулик А.Г.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 01 липня 2019 року,

ВСТАНОВИВ :

24 червня 2019 року ОСОБА_1 подав до Львівського окружного адміністративного суду позов, у якому просив:

- визнати протиправними та нечинними діяння суддів Миколаївського районного суду Львівської області щодо стягнення з нього, як учасника бойових дій, судового збору;

- визнати протиправними та нечинними діяння суддів Миколаївського районного суду Львівської області щодо невидачі копії завірених судових рішень та виконавчого листа у справі № 447/2497/16-ц, яка набрала законної сили;

- зобов`язати Миколаївський районний суд Львівської області винести ухвалу про повернення незаконно стягнутого судового збору;

- зобов`язати Миколаївський районний суд Львівської області видати копії завірених судових рішень та виконавчого листа по справі № 447/2497/16-ц.

Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року у справі № 1.380.2019.003105 було відмовлено у відкритті провадження у адміністративній справі за вказаним позовом ОСОБА_1 . При цьому суддя першої інстанції виходив із того, що вирішення питання про наявність чи відсутність ознак протиправності в діях та рішеннях суддів при здійсненні ним правосуддя в іншій справі має вирішуватись лише шляхом оскарження такого рішення до суду вищої інстанції в порядку, визначеному процесуальним законодавством. Тому позов ОСОБА_1 не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки такий спір не є публічно-правовим і не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначену ухвалу від 01 липня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, а також винести ухвалу про повернення незаконно стягнутого судового збору у сумі 2260,00 грн.

Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що неодноразово звертався до відповідача з метою отримання копій рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 22 січня 2018 року та постанови Львівського апеляційного суду від 22 лютого 2019 року у справі № 447/2497/16-ц, а також виконавчого лист у даній справі, однак йому було відмовлено з посиланням на те, що справа перебуває у суді апеляційної інстанції, хоча така була повернута у Миколаївський районний суд Львівської області ще 10 травня 2019 року.

Наполягає на тому, що відповідно до пункту 13 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, як учасник бойових дій.

Вважає, що оскаржуваною ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року не поновлено його порушені права, а отже вона є незаконною.

Учасники справи, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до приписів частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Приписами статті 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Положеннями пункту 2 частини 1 статті 4 цього ж Кодексу передбачено, що публічно-правовим спором є спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно із пунктом 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Як свідчать матеріали справи, приймаючи оскаржувану ухвалу про відмову у відкритті провадження, суддя виходив із того, що необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним управлінських функцій саме у тих правовідносинах, у яких виник спір. Разом із тим, порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України.

Тому законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ.

Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

Вказані висновки суду першої інстанції, на переконання апеляційного суду, є правильними і такими, що відповідають як приписам статті 129-1 Конституції України, так і приписам Кодексу адміністративного судочинства України.

Разом із тим, на переконання апеляційного суду, суддею першої інстанції при вирішенні питання про можливість відкриття провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 не було у повній мірі з`ясовано фактичні обставини справи та суть позовних вимог.

Так, позовні вимоги ОСОБА_1 , що стосуються невидачі йому Миколаївським районним судом Львівської області копій судових рішень суду першої та апеляційної інстанції та виконавчого листа у цивільній справі № 447/2497/16-ц, на переконання апеляційного суду, не можуть вважатися такими, що стосуються діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справ, оскільки зазначений цивільно-правовий спір на час виникнення спірних правовідносин був вже вирішений судом і рішення суду першої інстанції набрало законної сили. При цьому позивачем фактично оскаржуються дії (бездіяльність) працівників суду, вчинені поза межами процесуальної діяльності, пов`язаної із розглядом та вирішенням його судової справи.

Можливість оскарження таких дій (бездіяльності) процесуальним законодавством України до відповідного суду не передбачена.

При цьому апеляційний суд зазначає, що приписами статей 43, 272, 431, Цивільного процесуального кодексу України передбачено право позивача на отримання копії судових рішень, а також виконавчого листа у його справі.

Порядок реалізації такого права регламентовано Інструкцією з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженою наказом Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року № 173 із наступними змінами і доповненнями (далі - Інструкція з діловодства).

Зокрема, розділом 13 Загальної частини вказаної Інструкції регламентовано порядок видачі (надсилання) справ (матеріалів кримінального провадження) для ознайомлення та копій судових документів, а розділом 29 - звернення судових рішень до виконання, де передбачено порядок оформлення та видачі виконавчих листів.

Таким чином, на думку апеляційного суду, діяльність працівників суду щодо видачі копії судового рішення, яке вступило у законну силу, та виконавчого листа у справі не може вважатися такою, що пов`язана із розглядом та вирішенням справи, яка завершилася оформленням та проголошенням відповідного судового рішенням.

Отримання вказаних документів позивачем є його правом, а можливість реалізації такого права нерозривно пов`язана із дотриманням працівниками відповідача Інструкції з діловодства, яка є організаційно-розпорядчим документом, що встановлює їх обов`язки у публічно-правовій сфері.

Відтак, на переконання апеляційного суду, спірні правовідносини, що виникли між особою і судом поза межами розгляду та вирішення певного спору, тобто реалізації судом (суддями) процесуальної діяльності, носять публічно-владні управлінські функції, що тягне за собою виникнення у такої особи права на звернення до суду за захистом порушеного права у порядку адміністративного судочинства.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним стягнення з нього, як учасника бойових дій, судового збору та зобов`язання Миколаївського районного суду Львівської області винести ухвалу про повернення незаконно стягнутого судового збору, то суд апеляційної інстанції вважає, що така позовна вимога стосується розгляду конкретної судової справи, дії судді (суду) по ухваленню рішень у рамках певної судової справи є процесуальними і не можуть вважатися такими, що вчинені суб`єктами владних повноважень, які здійснюють публічно-владні управлінські функції.

При цьому вирішення судом питання щодо судових витрат при розгляді цивільного спору регламентоване приписами Глави 8 Цивільного процесуального кодексу України, а отже не може бути предметом адміністративного спору.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується із суддею першої інстанції у тому, що позов ОСОБА_1 у цій частині не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки такі позовні вимоги не пов`язані зі здійсненням відповідачем владних управлінських функцій на основі законодавства.

Частиною 1 статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

При цьому апеляційний суд звертає увагу та не, що апеляційні вимоги ОСОБА_1 щодо ухвалення апеляційним судом нового рішення по суті його позовних вимог, а також ухвали про повернення судового збору виходять за межі повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду ухвали про відмову у відкритті провадження у адміністративній справі, а отже не можуть бути задоволені.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про можливість відкриття провадження у даній адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 суддя першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи у частині заявлених позовних вимог. Тому у цій частині оскаржувану ухвалу слід скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати ухвалу судді Львівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року у справі № 1.380.2019.003105 у частині відмови у відкритті провадження у адміністративній справі за позов ОСОБА_1 до Миколаївського районного суду Львівської області про визнання протиправними та нечинними діянь суддів Миколаївського районного суду Львівської області щодо невидачі копій завірених судових рішень, виконавчого листа у справі № 447/2497/16-ц та зобов`язання відповідача їх видати.

Направити справу № 1.380.2019.003105 до Львівського окружного адміністративного суду для продовження розгляду у цій частині позовних вимог ОСОБА_1 .

У решті ухвалу судді Львівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
Р. Б. Хобор
Постанова у повному обсязі складена 15 серпня 2019 року.