Справа № 640/15178/19
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2019-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

14 серпня 2019 року м. Київ № 640/15178/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Аверкова В.В., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

за позовом Товариства з обмеженої відповідальністю "Ремторгсервіс-Інвест"

до Київської міської ради

третя особа КП "Київтранспарксервіс"

про визнання незаконним та скасування пункту №8 таблиці №1 до додатка 5 до

рішення від 29 листопада 2018 року №222/6273

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженої відповідальністю "Ремторгсервіс-Інвест" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Київської міської ради, третя особа - КП "Київтранспарксервіс", в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати пункт №8 розділу Деснянський район, Спеціально обладнані майданчики для паркування таблиці №1 до додатка 5 до рішення Київської міської ради від 29 листопада 2018 року №222/6273 "Про внесення змін до таблиці №1 до додатка 5 рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року №242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві" згідно з яким, земельну ділянку, як автостоянку №11, кадастровий номер :62:701:0028, розташованою за адресою м. Київ, вул. Оноре де Бальзак, 28-А включено до переліку паркувальних майданчиків, які закріплені за КП "Київтранспарксервіс".

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що КП "Київтранспарксервіс" взагалі не зверталось до Київської міської ради з клопотанням про отримання в оренду спірної земельної ділянки TOB "Ремторгсервіс-Інвест" площею 1.5012 га, розташованою під автостоянку за адресою м. Київ вул. Оноре де Бальзака 28-А та вказана земельна ділянка формально виділена п.8 оскаржуваного рішення у експлуатацію КП "Київтранспарксервіс", як єдиному оператору, без належного оформлення відповідної документації з землеустрою, а TOB "Ремторгсервіс-Інвест" з 1997 року по теперішній час використовує дану земельну ділянку під автостоянку, облаштувало її за особисті кошти, зареєструвало право власності та у відповідності до вимог діючого законодавства України подало клопотання про надання дозволу на розробку документації з землеустрою з подальшим наданням в оренду, котре знаходиться на розгляді, очевидно, що в порядку реалізації права власності TOB "Ремторгсервіс-Інвест", як позивача, Виконавчий орган Київської міської ради Київська міська рада повинна була самостійно виключити п.8 таблиці №1 до додатка 5 оскаржуваного рішення Київської міської ради від 29.11.2018 року №222/6273 "Про внесення змін до таблиці №1 до додатка 5 рішення Київської міської ради від 23.06.2011 року №242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві" у зв'язку з вищенаведеними суттєвими порушеннями діючого законодавства України та уникнути нанесення матеріальних збитків власнику у розмірі вартості об'єкту. І дійсність оскаржуваного рішення на час подання адміністративного позову до суду обґрунтовано свідчіть, з урахуванням наведених фактичних обставин, про процесуальну необхідність його скасування в порядку відновленням порушених прав власності TOB "Ремторгсервіс-Інвест".

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини, (далі - Суд), від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №29458/04 та №29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін "встановленим законом" у ст. 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява №7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися "судом, встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до статті 2, пункту 1 частини першої статті 4, пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. При цьому, згідно з пункут 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належали спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб'єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій. Наведене узгоджується і з положеннями статтей 2, 4, 19 Кодексу адміністративного судочинства України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб'єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Разом з тим, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом розгляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №802/1792/17-а.

Обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі 800/541/16 від 23 травня 2017 року.

Разом з тим, якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Отже, з моменту укладення між землекористувачем та органом місцевого самоврядування договору оренди землі припиняються адміністративні відносини між цими суб'єктами та в подальшому виникають договірні відносини, які характеризуються рівністю їх учасників та свободою договору. Такі ознаки притаманні не адміністративним, а цивільним правовідносинам, які з урахуванням суб'єктного складу можуть бути предметом судового розгляду у відповідному суді загальної юрисдикції або господарському суді.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду №461/980/16-а від 17 квітня 2018 року.

Відповідно до частини першої статті першої Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України, господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

Виходячи з того, що у справі, яка розглядається, предметом позову є рішення про передачу в оренду земельної ділянки, предметом судового розгляду є спір між сторонами у договірних відносинах. У такому випадку суб'єкт владних повноважень діє як учасник договірних правовідносин.

За таких обставин, враховуючи суть спірних правовідносин та суб'єктний склад цього спору, суд прийшов до висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватись за нормами Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною шостою статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

З урахуванням встановлених вище обставин суд дійшов висновку, що вищевказані позовні вимоги Товариства з обмеженої відповідальністю "Ремторгсервіс-Інвест" не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а отже наявні підстави для відмови у відкритті провадження у справі.

Крім того, вважаю за необхідне роз'яснити позивачеві, що такі позовні вимоги мають вирішуватися в порядку господарського судочинства та віднесені до юрисдикції відповідного господарського суду.

Керуючись частиною першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженої відповідальністю "Ремторгсервіс-Інвест" у відкритті провадження по справі.

2. Копію ухвали разом з позовною заявою, усіма доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

3. Роз'яснити позивачу, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції господарського суду та має розглядатись в порядку господарського судочинства.

4. Роз'яснити позивачу, що повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова