Справа № 450/2306/17
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/7022/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Большакової О.О., Заверухи О.Б.

за участю секретаря судових засідань - Пильо І.І.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Пилявці Р.І.

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року про закриття провадження (головуючий суддя: Клименко О.М., місце ухвалення - м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про стягнення надбавки до пенсії як члену сім`ї політичного репресованої особи, -

встановив:

ОСОБА_1 28.08.2017 звернулась до суду позовом в якому, просила прийняти рішення щодо стягнення на користь позивача нарахованої з 06.05.2012 по 31.05.2017 надбавки до пенсії як члену сім`ї політично репресованої в сумі 11420,06 грн.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року закрито провадження у справі.

Із цією ухвалою суду першої інстанції не погодилася позивач та оскаржила її в апеляційному порядку. Вважає, що таку постановлено з порушенням норм матеріального права, без дослідження усіх обставин справи, а тому просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт не погоджується з твердженням суду першої інстанції, що позивач обрала неправильний спосіб захисту, а вказаний спір не є публічним-правовим.

Позивач у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, пояснення надала аналогічні викладеним в апеляційній скарзі. Просить апеляційну скаргу задовольнити, скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представник відповідача Пилявка Р.І. у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, просив її залишити без задоволення, а судове рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що провадження у справі необхідно закрити, оскільки позовна вимога ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої надбавки до пенсії як члену сім`ї політично репресованої не є за своєю суттю публічно-правовою, отже не належить до юрисдикції адміністративних судів.

З цими висновками суду першої інстанції, погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на таке.

Згідно матеріалів справи, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2014 року по справі № 1316/4243/12 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, а постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 грудня 2012 року у справі № 1316/4243/12 скасовано та прийнято нову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Пустомитівському районі Львівської області про зобов`язання до вчинення дій задоволено. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Пустомитівському районі Львівської області провести нарахування та виплату підвищення до пенсії відповідно до п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на користь ОСОБА_1 в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 06 травня 2012 року, з урахуванням виплачених сум.

Пустомитівським районним судом Львівської області, 12 червня 2014 року видано виконавчий лист.

Державним виконавцем Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, 27 вересня 2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Листом управління Пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області від 29.09.2016 № 8214/10-23 повідомлено Пустомитівський РВДВС ГТУЮ у Львівській області про проведення нарахування підвищення до пенсії ОСОБА_1 , передбачене п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і в розрахунку 25% мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 06 травня 2012 року, з урахуванням проведених виплат.

Державним виконавцем Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, 24.10.2016 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки Державним бюджетом України та бюджетом Пенсійного фонду на 2012-2016 роки не передбачено коштів на виплату надбавки до пенсії, як члену сім`ї політично репресованої в розмірі, передбаченому п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і в розрахунку 25% мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»,

Згідно з довідки Галицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України міста Львів від 07.06.2017 № 1594/10-26, громадянці ОСОБА_1 на виконання рішення суду, здійснено нарахування надбавки до пенсії за період з 06.05.2012 по 31.05.2017 в сумі 11420,06 грн. Однак, така надбавка не виплачена, чого сторони не заперечують.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що предметом позову у цій справі є стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої з 06.05.2012 року по 31.05.2017 року 11420,06 грн. надбавки до пенсії як члену сім`ї політично репресованої.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. п. 1, 2, 7 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінський функцій.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій і вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 816/421/17, від 20 вересня 2018 року у справі № 813/1076/17, від 30 жовтня 2018 року у справі № 813/3685/14.

У свою чергу, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він, головним чином, обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене приватне право шляхом оскарження управлінських дій суб`єктів владних повноважень.

Так, ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 4 статті 11 Цивільного кодексу України, у випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Отже, рішення суб`єктів владних повноважень можуть бути підставою виникнення/припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання права.

Таким чином, при визначенні предметної юрисдикції справ потрібно виходити також із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Виходячи з системного аналізу вищенаведених норм права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають майновий, приватноправовий характер. Позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої з 06.05.2012 по 31.05.2017 надбавки до пенсії як члену сім`ї політично репресованої в сумі 11420,06 грн, але не виплаченої, може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки фактично підґрунтям і метою пред`явлення такої вимоги, є оспорювання цивільного речового права особи, зокрема, права на користування коштами, законність отримання яких, встановлено постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2014 року по справі № 1316/4243/12.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що за практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України») суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості та забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

З наведених норм слідує, що ефективний засіб правового захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату, а ухвалення рішень, які безпосередньо не призводять до змін в обсязі прав, та забезпечення їх примусової реалізації не відповідає змісту цього поняття.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення нарахованої надбавки до пенсії, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства.

Крім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу на не коректне покликання суду першої інстанції на те, що вказаний спір не може бути вирішений в жодній юрисдикції, оскільки у відповідності до ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Однак, вказана обставина не є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, так як, не призвела до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що провадження у цій справі підлягає закриттю, оскільки спір є приватно-правовим і не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства, однак підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду без змін.

Керуючись ст. ст. 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 378 КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року про закриття провадження у справі № 450/2306/17 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач: О. М. Гінда
судді О. О. Большакова
О. Б. Заверуха
Повне судове рішення складено 15.08.2019.