Справа № 640/3026/19
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/3026/19 Суддя (судді) першої інстанції: Кармазін О.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Мельничука В.П., Лічевецького І.О.

за участю секретаря Такаджі Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2019 року

у справі № 640/3026/19

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Києва

про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 19 лютого 2019 року звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 20.08.2018року № 59 про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.02.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам, встановленим статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а також у зв`язку із пропуск строку звернення до суду. Судом надано десятиденний строку для усунення недоліків, з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

На виконання вимог ухвалу суду від 25.02.2019 року позивачем надано до суду розрахунок суми за правничу допомогу, опис здійснених витрат необхідних для надання правничої допомоги. Також позивачем надано клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Клопотання про поновлення строку на звернення до суду обґрунтовано вжиттям позивачем заходів досудового врегулювання спору. Також, представником позивача зазначено, що у даному випадку Кодексом адміністративного судочинства України встановлено шестимісячний строку на звернення до суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2019 року визнано причини пропуску звернення до суду ОСОБА_1 , неповажними та відмовлено у поновленні строку звернення до суду. Позовну заяву повернуто позивачу.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу суду про повернення позовної заяви, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про порушення позивачем строку на звернення до суду з адміністративним позовом без поважних причин.

Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні позивачем та його представником підтримано вимоги та доводи апеляційної скарги та просили скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Представником відповідача щодо задоволення вимог апеляційної скарги заперечено. Крім того представником відповідача зауважено, що судом першої інстанції вірно встановлено пропуск позивачем строку на звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 315, ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції повертаючи позовну заяву позивачу, мотивував своє рішення тим, що позивач звернувся до суду поза межами строку та відсутністю поважних підстав для поновлення пропуску строку звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва від 20.08.2018 року № 59.

Даний позов скеровано позивачем до суду засобами поштового зв`язку 19.02.2019 року, що підтверджується відміткою ДП «Укрпошта» на конверті та відомостями за штриховим ідентифікатором за № 412, та не заперечується сторонами.

Як свідчать надані докази та пояснення позивача та його представника в судовому засіданні, позивач вважає строк на звернення до суду з даним позовом не пропущеним.

Зокрема, представником позивача зазначено, що 20.08.2018 Дисциплінарною палатою Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва без повідомлення переслідуваної особи про відкриття дисциплінарного провадження та час і місце розгляду скарги, було прийнято рішення № 59 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності із накладенням стягнення у вигляді попередження. Тоді, як про відкриття провадження та притягнення до відповідальності ОСОБА_1 стало відомо 28.08.2018 року, з отриманої поштою копії рішення від 20.08.2018 року № 59.

Так, представник позивача вказав, що адвокатом ОСОБА_1, з урахуванням вимог статті 42 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», прийнято рішення про позасудовий (внутрішньо корпоративний) спосіб розв`язання конфлікту.

18.09.2018 року, у строк встановлений ст. 42 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ним подано скаргу до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури на предмет скасування рішення Дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва від 20.08.2018 року № 59 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Позивачем, 10.10.2018 року отримано лист Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 25.09.2018 року № 1740, яким скаргу повернуто без розгляду, у зв`язку із ненадання повного пакету документів, а саме : копії рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури та доданих до неї письмових матеріалів, відповідно до вказаного рішення кваліфікаційно-дисциплінарній комісії адвокатури м. Києва, рішення якої оскаржується, листами з описами вкладення.

17.10.2018року повторно подано до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури скаргу.

05.11.2018 року Вищою кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури у прийнятті скарги повторно відмовлено, з тих же підстав, що і рішенням від 25.09.2018 року.

З огляду на викладене, представником позивача зазначено, що оскільки до Вищою кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури не ухвалено рішення за результатом розгляду скарг позивача, то до даних правовідносин встановлюються шестимісячні строки позовної давності.

Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України, процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

За змістом статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Іншою спеціальною нормою, що в даному випадку встановлює строк на звернення до суду з позовом про скасування рішення у дисциплінарній справі є стаття 42 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до змісту вказаної норми, адвокат чи особа, яка ініціювала питання про дисциплінарну відповідальність адвоката, має право оскаржити рішення у дисциплінарній справі протягом тридцяти днів з дня його прийняття до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду.

Частиною 4 статті 122 КАС України визначено, що якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

При цьому, в разі пропуску строку на звернення до суду, у відповідності до вимог частини 1 статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

При цьому, положення «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про можливе порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат чи особа, яка ініціювала питання про дисциплінарну відповідальність адвоката, має право оскаржити рішення у дисциплінарній справі протягом тридцяти днів з дня його прийняття до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду.

Згідно з ч. 7 ст. 52 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури може бути оскаржено до суду протягом тридцяти днів з дня його прийняття.

Відтак, аналіз вказаних положень, структури норми, у т.ч. у взаємозв`язку з положеннями ч. 7 ст. 52 Закону дають підстави для висновку, що Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено тридцятиденний строк для звернення як до ВКДКА, так і до суду.

При цьому, суд вважає тлумачення представником позивача вимог ч. 1 ст. 42 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» помилковим, з огляду на те, що вимоги ч. 1 ст. 42 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» чітко та недвозначно передбачають, що адвокат чи особа, яка ініціювала питання про дисциплінарну відповідальність адвоката, має право оскаржити рішення у дисциплінарній справі протягом тридцяти днів з дня його прийняття до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду.

Зміст вимог ч. 1 ст. 42 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» свідчить про те, що перед адвокатом чи особою, яка ініціювала питання про дисциплінарну відповідальність адвоката постає вибір щодо оскарження такого рішення до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду.

Законодавець надає суб`єкту оскарження альтернативну вибору до якого органу такий суб`єкт оскарження може звернутись із скаргою. При цьому строк, протягом якого суб`єкт оскарження може оскаржити таке рішення, визначений ч. 1 ст. 42 вказаного Закону, тобто тридцять днів, є сталим та незмінним, як то для звернення до ВКДКА, так і для звернення до суду.

Відтак, позивач скористався вимогами ч. 1 ст. 42 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та звернувся у тридцятиденний строк зі скаргою до ВКДКА, таке оскарження є досудовим порядком вирішення спору. Про досудовий порядок врегулювання такого конфлікту також зазначає і представник позивача у клопотанні про поновлення процесуальних строків.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не заперечується позивачем, про прийняття спірного рішення Дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва від 20.08.2018 № 59 позивач дізнався 28.08.2018року.

В подальшому, вказане рішення позивачем оскаржено до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури.

Натомість, листом від 25.09.2018 № 1740 ВКДКА, який отримано позивачем 10.10.2018 року, вказану скаргу повернуто позивачу без розгляду.

Позивачем повторно подано скаргу на рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, однак листом від 05.11.2018 року скаргу повторно повернуто позивачу.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач скористався порядком досудового вирішення спору, шляхом подання скарги до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури.

Отже, саме з 10.10.2018року встановлювався тримісячний строк для звернення до суду, що визначений ч. 4 ст. 122 КАС України, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення Дисциплінарної палати, який сплинув 10.01.2019.

З огляду на викладене, позивачем не обґрунтовано причин пропуску строку на звернення до суду з адміністративним позовом, ні у суді першої інстанції ні в доводах апеляційної скарги, у зв`язку з чим, колегія суддів приходить до переконання, що доводи позивача щодо дотримання ним строку на звернення до суду з даним позовом, є неповажними.

При цьому, повторне звернення позивача із скаргою до ВКДКА зі скаргою № 2018/10/10/17-005, яку 05.11.2018 також повернуто позивачу з тих же підстав, що і скаргу від 18.09.2018року, не свідчить про вжиття позивачем заходів досудового врегулювання спору, оскільки, позивачем вимог рішення ВКДКА від 10.10.2018 року , в частині зауважень до скарги, не вжито.

Відтак, позивач як фахівець у сфері права має бути обізнаний про правила регулювання строків для звернення до суду, у тому числі і до звернення до адміністративного суду.

Натомість, позивачем не наведено жодних допустимих обґрунтувань недотримання строків звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Крім того, безпідставними є доводи позивача, що в силу неприйняття ВКДКА рішення за результатом розгляду скарги позивача, в силу пункту 2 частини 4 статті 122 КАС України, надає позивачу право на звернення до суду у шестимісячний строку.

Як вказано вище, п. 2 ч. 4 ст. 122 КАС України, якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Відтак, законодавець, збільшуючи строк на звернення до суду за захистом своїх прав, виходив з можливої протиправної бездіяльності суб`єкта досудового врегулювання спору.

Представником позивача вірно вказується, до ВКДКА рішення по суті скарги позивача не приймалось.

Поряд із цим, приписами пункту 37 Положення про порядок прийняття та розгляду скарг щодо неналежної поведінки адвоката, яка може мати наслідком його дисциплінарну відповідальність, затвердженого рішенням РСУ від « 30» серпня 2014 року № 120, встановлено, що до скарги на рішення дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, що подається до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених цим Положенням застосовуються норми, визначенні пунктами 15, 16, 17, 18 цього Положення, тобто таку скаргу повертають скаржнику.

З огляду на викладене, рішення по суті скарг позивача не прийнято, не в силу протиправної бездіяльності ВКДКА, а виключно з підстав неналежного формування позивачем скарги на рішення дисциплінарної палати.

Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

За приписами ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

З наведених положень КАС України вбачається, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

В контексті наведеного слід зазначити, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, положення «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про можливе порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі «Мельник проти України» зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Враховуючи вищевказане,колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності обґрунтованих підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, для поновлення строку звернення до суду, а отже, враховуючи пропуск позивачем строку звернення до суду без поважних причин, та беручи до уваги те, що позивачем не наведено інших причин поважності причин пропуску строку звернення до суду, судом першої інстанції правомірно відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про поновлення процесуальних строків звернення до суду та, як наслідок, повернуто позовну заяву позивачу.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

При цьому, апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст.329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді В.П. Мельничук

І.О. Лічевецький

Повний тест постанови виготовлено 15 серпня 2019 року