Справа № 1340/4360/18
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2019-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

15 серпня 2019 року

Київ

справа №1340/4360/18

адміністративне провадження №К/9901/17331/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючого судді Мартинюк Н.М., суддів Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянув у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року (головуючий суддя - Лунь З.І.)

і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 8 травня 2019 року (головуючий суддя - Качмар В.Я., судді: Курилець А.Р., Мікула О.І.)

у справі № 1340/4360/18

за позовом ОСОБА_1

до Державної установи «Сокальська виправна колонія (№ 47)» Міністерства юстиції України,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство юстиції України,

про визнання неправомірним наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної установи «Сокальська виправна колонія (№47)» Міністерства юстиції України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Міністерства юстиції України, в якому, з урахуванням уточнень, просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної установи «Сокальська виправна колонія (№47)» Міністерства юстиції України №49/ос-18 від 23 серпня 2018 року по особовому складу в частині звільнення майора внутрішньої служби ОСОБА_1 (М-087254), старшого інспектора (з питань підготовки до звільнення) відділу соціально-виховної та психологічної роботи;

- поновити ОСОБА_1 на роботі у Державній установі «Сокальська виправна колонія (№47)» Міністерства юстиції України;

- стягнути з Державної установи «Сокальська виправна колонія (№47)» Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період, починаючи з 28 серпня 2018 року на момент вирішення справи по суті.

У судовому засіданні, яке відбулося 29 жовтня 2018 року, протокольною ухвалою, суд, керуючись статтею 49 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України»), залучив третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Міністерство юстиції України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішення відповідача щодо його звільнення у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів (наказ № 49ОС-18 від 23 серпня 2018 року) є таким, що не відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, зокрема вимогам законності, обґрунтованості та пропорційності, і суперечить вимогам статті 43 Конституції України, пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу Законів про працю України.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Львівський окружний адміністративний суд рішенням від 10 січня 2019 року, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 8 травня 2019 року, відмовив у задоволенні позову.

Суди виходили з того, що Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції перед звільненням запропонувало ОСОБА_1 посади старшого інспектора відділу режиму і охорони державної установи «Луцький слідчий ізолятор» і начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи «Маневицька виправна колонія (№42)». Відповідь щодо запропонованих посад ОСОБА_1 мав надати протягом одного місяця, що підтверджується актом від 3 липня 2018 року. Повторний розгляд даного питання був проведений Західним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції за участю ОСОБА_1 27 серпня 2018 року. Позивачу були запропоновані такі посади: старшого інспектора відділу режиму і охорони державної установи «Луцький слідчий ізолятор», начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи «Маневицька виправна колонія (№42)», заступника чергового помічника начальника СІЗО чергової служби державної установи «Луцький слідчий ізолятор». Проте від запропонованих посад він відмовився, що підтверджується актом від 27 серпня 2018 року. Причиною відмови від запропонованих посад було його бажання працювати у місті Львові. Суди, враховуючи факт, що в установі були відсутні будь-які вакантні посади, а від запропонованих посад в інших установах Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції позивач відмовився, встановили, що відповідач належно виконав вимоги, передбачені пунктом 2 статті 68 Закону України «Про Національну поліцію» та не допустив порушення діючого законодавства. Порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації ОСОБА_1 з іншими працівниками установи не проводився у зв`язку з тим, що усі інші особи і рядового, і начальницького складу були призначені на посади 30 січня 2018 року, відповідно до наказу Державної установи «Сокальська виправна колонія (№47)» Міністерства юстиції України №10/ОС-18 від 29 січня 2018 року «По особовому складу».

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)

У касаційній скарзі позивач просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права.

Скаржник, вважає рішення судів попередніх інстанцій необґрунтованими та вказує на те, що наказом № 4444/к від 13 листопада 2017 року його повторно звільнено з посади за скороченням штату. Посилається на те, що заявляв бажання продовжувати службу в установі, або на інших посадах органів ДКВС, однак відповідачем жодним чином не вживались заходи щодо його залишення на службі, не пропонувались всі наявні вакантні посади. Зауважує, що пропозиція посад була здійснена відповідачем після видачі наказу про його звільнення. В своїй касаційній скарзі наводить різну практику Верховного Суду України та Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з правовими позиціями в подібних справах.

Відповідач у відзиві на касаційну скаргу зазначив, що доводи позивача, викладені в касаційній скарзі, є безпідставними, просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. Також відповідач зазначив, що позивачу було запропоновано посади і не було допущено порушення порядку дій при пропонуванні посад, проте він від них відмовився і до моменту свого звільнення будь-яким чином не заявив про своє бажання проходити службу на запропонованих посадах. Установою в повній мірі дотримано вимоги, передбачені статтею 68 Закону України «Про Національну поліцію» щодо дотримання процедури звільнення ОСОБА_1 . Крім того, відповідач зазначив, що на осіб рядового і начальницького складу органів Державної кримінально-виконавчої служби України, які проходять службу, норми трудового законодавства не поширюються, тому доводи позивача про необхідність застосування до нього норм трудового законодавства при скороченні зі служби в Державній установі «Сокальська виправна колонія (№47)» є безпідставними.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство юстиції України не надала свого відзиву на касаційну скаргу.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

ОСОБА_1 з 1 січня 1997 року проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України.

На виконання наказу Міністерства юстиції України від 13 вересня 2017 року № 2865/5 «Про оптимізацію діяльності установ виконання покарань», наказом від 13 листопада 2017 року № 4444/к Міністерства юстиції України затверджено структуру Державної установи «Сокальська виправна колонія (№ 47)» (додаток 1), затверджено штат Державної установи «Сокальська виправна колонія (№ 47)» (додаток 2).

Відповідно до наказу від 29 листопада 2017 року № 305/ОД-17 Державної установи «Сокальська виправна колонія (№47)» «Про попередження про планове вивільнення» доведено чисельність та штатні посади, що підлягають скороченню до працівників, які перебувають на займаних посадах, зокрема, і до старшого інспектора (з питань підготовки до звільнення) відділу соціально-виховної та психологічної роботи ОСОБА_1 .

Згідно з протоколом засідання кадрової комісії Державної установи «Сокальська виправна колонія (№47)» від 26 січня 2018 року за результатами голосування членів кадрової комісії підтримано клопотання про звільнення майора внутрішньої служби ОСОБА_1 з кримінально-виконавчої служби.

Наказом Державної установи «Сокальська виправна колонія (№ 47)» від 29 січня 2018 року № 10/ОС-18 майора внутрішньої служби ОСОБА_1 (М-087254), старшого інспектора (з питань підготовки до звільнення) відділу соціально-виховної та психологічної роботи, звільнено 29 січня 2018 року за підпунктом 4 пункту 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 травня 2018 року у справі № 813/685/18 визнано неправомірним та скасовано наказ Державної установи «Сокальська виправна колонія (№ 47)» від 29 січня 2018 року № 10/ОС-18 в частині звільнення майора внутрішньої служби ОСОБА_1 /М-087254/, старшого інспектора (з питань підготовки до звільнення) відділу соціально-виховної та психологічної роботи. Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора (з питань підготовки до звільнення) відділу соціально-виховної та психологічної роботи Державної установи «Сокальська виправна колонія (№47)». Стягнуто з Державної установи «Сокальська виправна колонія (№47)» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 30 січня 2018 року до 14 травня 2018 року в розмірі 23 415 грн. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора (з питань підготовки до звільнення) відділу соціально-виховної та психологічної роботи Державної установи «Сокальська виправна колонія (№47)» та стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 6 798, 99 грн. звернено до негайного виконання.

Проте, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року, скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 травня 2018 року у справі № 813/685/18 про визнання наказу від 29 січня 2018 року № 10/ОС-18 протиправним в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі за час вимушеного прогулу та прийнято нове рішення, яким відмовлено в задоволені його позовних вимог.

Позивач звернувся з касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, де ухвалою від 16 жовтня 2018 року йому було відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Наказом Державної установи «Сокальська виправна колонія (№ 47)» від 6 червня 2018 року № 32/ОС-18 «По особовому складу» на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 травня 2018 року у справі № 813/685/18 скасовано наказ Державної установи «Сокальська виправна колонія (№ 47) від 29 січня 2018 року № 10/ОС-18 в частині звільнення ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора (з питань підготовки до звільнення) відділу соціально-виховної та психологічної роботи Державної установи «Сокальська виправна колонія (№47)» та поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора (з питань підготовки до звільнення) відділу соціально-виховної та психологічної роботи Державної установи «Сокальська виправна колонія (№47)» з 30 січня 2018 року.

Наказом Державної установи «Сокальська виправна колонія (№ 47)» від 25 червня 2018 року № 37/ОС-18 «По особовому складу» у зв`язку з прибуттям в установу для подальшого проходження служби вирішено вважати майора внутрішньої служби ОСОБА_1 таким, що приступив до виконання обов`язків за посадою старшого інспектора (з питань підготовки до звільнення) відділу соціально-виховної та психологічної роботи з 26 червня 2018 року.

26 червня 2018 року ОСОБА_1 підписав попередження про можливе наступне вивільнення із займаної посади за підпунктом 4 пункту 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів), через 2 місяці після ознайомлення з таким попередженням або відмови від призначення на одну із запропонованих йому посад.

Західним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції позивачу були запропоновані посади старшого інспектора відділу режиму і охорони державної установи «Луцький слідчий ізолятор» і начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи «Маневицька виправна колонія (№42)», від яких він відмовився, що підтверджується актом від 3 липня 2018 року.

Згідно з протоколом засідання кадрової комісії Державної установи «Сокальська виправна колонія (№ 47)» від 23 серпня 2018 року за результатами голосування членів кадрової комісії підтримано клопотання про звільнення майора внутрішньої служби ОСОБА_1 з кримінально-виконавчої служби.

Наказом Державної установи «Сокальська виправна колонія (№ 47)» від 23 серпня 2018 року № 49/ОС-18 майора внутрішньої служби ОСОБА_1., старшого інспектора (з питань підготовки до звільнення) відділу соціально-виховної та психологічної роботи, звільнено з 27 серпня 2018 року за підпунктом 4 пункту 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Перед звільненням Західним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції позивачу були запропоновані посади старшого інспектора відділу режиму і охорони державної установи «Луцький слідчий ізолятор», начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи «Маневицька виправна колонія (№42)» та заступника чергового помічника начальника СІЗО чергової служби державної установи «Луцький слідчий ізолятор», від яких він відмовився, що підтверджується актом від 27 серпня 2018 року

Наказ начальника Державної установи «Сокальська виправна колонія (№ 47)» від 23 серпня 2018 року № 49/ОС-18, позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку із чим звернувся до суду.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України») завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно положень частини першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон №2713-IV) служба в ДКВС є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в ДКВС зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

Відповідно до частини п`ятої статті 23 цього Закону на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 4 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Порядок призначення поліцейських на посади під час здійснення реорганізації регламентується статтею 68 Закону України «Про національну поліцію».

Частиною першою цієї статті передбачено, що у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Відповідно до частини другої статті 68 цього Закону поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що відповідно частина першої статті 341 КАС України, перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи.

Частиною другою статті 341 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Судами було встановлено, що посада позивача була скорочена, що підтверджується наказом Міністерства юстиції України, в якому зазначено, що кількість штатних одиниць Державної установи «Сокальська виправна колонія (№ 47)» скоротилась та становить 34 штатні одиниці. Посада позивача й відділ, до якого вона належала, відповідно до цього наказу були скорочені.

Після ознайомлення позивача з попередженням про можливе наступне вивільнення із займаної посади за підпунктом 4 пункту 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» для подальшого проходження служби йому пропонувались посади, що підтверджується актами від 3 липня 2018 року та 27 серпня 2018 року. Однак, позивач відмовився від запропонованих посад, причиною відмови від них було бажання позивача проходити подальшу службу у межах міста Львова та Львівської області.

Верховний Суд відхиляє аргументи позивача, що йому повторно запропонували посади вже після звільнення зі служби, тобто після видачі наказу про звільнення, оскільки його було звільнено 27 серпня 2018 року і вакантні посади в системі органів виконання покарань йому пропонувались в останній день роботи на посаді. Також, Верховний Суд відхиляє доводи, що відповідач не запропонував позивачу усі вільні вакансії в установі та в системі органів виконання покарань, оскільки відповідач дотримав усі вимоги чинного законодавства і запропонував позивачу посади: старшого інспектора відділу режиму і охорони державної установи «Луцький слідчий ізолятор», начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи «Маневицька виправна колонія (№42)» та заступника чергового помічника начальника СІЗО чергової служби державної установи «Луцький слідчий ізолятор», від яких він відмовився. Вільних вакантних посад в Державній установі «Сокальська виправна колонія (№ 47)» не було, що підтверджується довідкою цієї установи від 23 жовтня 2018 року № 10/47-5/522 про відсутність будь-яких вакантних посад, тому відповідач не міг запропонувати позивачу посаду в Державній установі «Сокальська виправна колонія (№ 47)». Натомість, Західне міжрегіональне управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції пропонувало позивачу всі вільні вакансії, які відповідають кваліфікації позивача та були наявні в установах цього управління.

Наведене підтверджується практикою Верховного Суду, зокрема постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 квітня 2018 року (справа № 804/3787/18), в якій зазначено, що позивачу при звільненні у зв`язку зі скороченням посади повинні пропонуватися всі вакантні посади не лише в установі, в якій скорочується його посада, а й в установах всього управління, які позивач може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, при звільненні позивача, зазначений порядок звільнення було дотримано. Отже, порушень матеріального права при здійснені процедури звільнення позивача не було.

Посилання позивача на різну практику Верховного Суду України та Верховного Суду щодо правової позиції в подібних справах, то слід зазначити, що в постановах зазначених судів йде мова про інші обставини справи, ніж у справі, яка розглядається.

Аргументи, наведені позивачем у касаційній скарзі, не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 8 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Н.М. Мартинюк

Судді А.В. Жук

Ж.М. Мельник-Томенко