Справа № 809/381/17
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/2377/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів - Большакової О. О., Хобор Р. Б.,

за участю секретаря судового засідання - Кітраль Х. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року, ухвалене головуючим суддею Панікарем І. В. об 11:57 год у м. Івано-Франківську, у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги та рішення,

В С Т А Н О В И В:

10 березня 2017 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 29 серпня 2016 року № , № , № , № , рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно ненарахованого єдиного внеску від 29 серпня 2016 року № та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 29 серпня 2016 року № Ф-.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що всі витрати, які безпосередньо пов`язані з його господарською діяльністю, підтверджені первинними документами, які мають усі обов`язкові реквізити. Вказує, що ним належним чином доведено факт придбання матеріалів та сировини для виготовлення залізобетонних виробів, які ним використовувались в межах господарської діяльності, а також реалізацію готової продукції по заявках. Також не погоджується з висновком суду першої інстанції про неврахування окремих документів, які не були надані при проведенні контролюючим органом перевірки, оскільки платник податків не позбавлений права долучати документи до матеріалів справи на всіх етапах перевірки та під час судового процесу. Зазначає, що неправомірне завищення відповідачем його чистого доходу призвело до протиправного донарахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору, безпідставного застосування штрафних санкцій та визначення суми єдиного соціального внеску.

В судовому засіданні позивав підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, покликаючись на викладені в ній доводи.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги, покликаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення учасників справи, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 05 травня 2010 року зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності, перебуває на загальній системі оподаткування та є платником податку на додану вартість. Основним видом його діяльності є роздрібна торгівля іншими непродовольчими товарами, не віднесеними до інших групувань.

Державною податковою інспекцією у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області проведено документальну планову виїзну перевірку позивача, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року, про що складено акт перевірки від 19 липня 2016 року № 2936/09-15-13-04-09/ НОМЕР_1 .

Вказаний акт перевірки містить висновок про такі порушення:

- неналежне ведення обліку доходів та витрат в порушення пункту 6 статті 128 Господарського кодексу України, пункту 176.1 статті 176, пункту 177.2, пункту 177.3, пункту 177.4, пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб в розмірі 11112,96 грн за 2013 рік, в розмірі 15547,40 грн за 2014 рік, в розмірі 106012,39 грн за 2015 рік;

- ненадання контролюючому органу документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, незабезпечення зберігання документів протягом установлених строків їх зберігання (не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи), що є порушенням пунктів 44.1, 44.3 статті 44 Податкового кодексу України;

- неподання відомостей податкового розрахунку форми 1-ДФ «Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку» за I-IV кв. 2015 року, що є порушенням пункту 51.1 статті 51, підпункту "б" пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України;

- недотримано вимог пункту 2 частини першої статті 7, частини одинадцятої статті 8, статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», що призвело до заниження розміру єдиного внеску в сумі 29524,20 грн за 2013 рік, в сумі 35389,50 грн за 2014 рік, в сумі 39927,16 грн за 2015 рік;

- недотримано вимог підпунктів 1.2, 1.6 пункту 16 примірник 1 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України, що призвело до заниження розміру військового збору за 2015 рік в сумі 7957,95 грн.

На підставі акта перевірки Державною податковою інспекцією у м. Івано-Франківську 29 серпня 2016 року прийнято податкові повідомлення-рішення:

№ , яким збільшено позивачу суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 165840,94 грн, з яких за основним зобов`язанням - 132672,75 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями - 33168,19 грн;

№ , яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 510 грн;

№ , яким збільшено позивачу суму грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 9947,44 грн, з яких за основним зобов`язанням - 7957,95 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями - 1989,49 грн;

№ , яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 510 грн.

Також 29 серпня 2016 року контролюючим органом прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 11960,30 грн та вимогу про сплату боргу (недоїмки) № з єдиного внеску в сумі 104840,86 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем правомірно донараховано позивачу податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску та військового збору і застосовано штрафні санкції оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, оскільки ним безпідставно віднесено до складу витрат у 2013-2015 роках суми, не підтверджені належними і допустимими первинними документами податкового та бухгалтерського обліку, що призвело до заниження розміру чистого оподатковуваного доходу за відповідні періоди.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування встановлено статтею 177 Податкового кодексу України.

Згідно з пунктами 177.2, 177.3 статті 177 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Положеннями пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України визначено перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з пунктом 177.10 статті 177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Відповідно до Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16 вересня 2013 року № 481, фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

Пунктом 5 вказаного Порядку передбачено, що записи у Книзі виконуються за підсумками робочого дня, протягом якого отримано дохід.

Відповідно до пунктів 8, 9 Порядку Книга зберігається у самозайнятої особи протягом 3 років після закінчення звітного періоду, в якому здійснено останній запис.

Дані Книги заповнюються у гривнях з копійками та використовуються самозайнятою особою для заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи.

Таким чином, платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань. Цей облік ведеться на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб є чистий оподатковуваний дохід, який визначається як різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з отриманням доходу у межах здійснюваної фізичною особою-підприємцем господарською діяльністю. У податковому обліку понесені витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, тобто призводити до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю. До первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують показники, відображені платником податків у податковій звітності, належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, які за змістом відповідають вимогам закону та які відображають реальні господарські операції.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач здійснював торгівлю залізобетонними виробами, які виготовлялися Підприємством споживчої кооперації «Прикарпаткоопбуд», згідно з укладеним договором на виготовлення продукції з давальницької сировини від 01 березня 2012 року № 01-04.

За умовами договору платник зобов`язувався поставити матеріали для виготовлення готової продукції та сплатити витрати, пов`язані із виготовленням такої продукції, в тому числі, фінансові витрати на електроенергію, газ, податкові платежі.

На замовлення позивача контрагентом - Підприємством споживчої кооперації «Прикарпаткоопбуд» в 2013 році виготовлено 1674, 76 м. куб залізобетонних виробів, в 2014 році - 1137, 579 м. куб., в 2015 році - 2017,442 м. куб. залізобетонних виробів.

В підтвердження виготовлення залізобетонних матеріалів позивачем було надано замовлення на їх виготовлення, акти прийому-передачі матеріалів, акти списання матеріалів на виготовлення залізобетонних виробів, специфікації замовлення, акти здачі-прийняття наданих послуг, акти прийому-передачі вироблених залізобетонних виробів.

Однак, як правильно зазначив суд першої інстанції, наданий позивачем суду розрахунок документально підтверджених витрат не відповідає фактичним даним, встановлених під час проведення перевірки, так як позивачем вказано щомісячні акти списання використаних матеріалів, а до перевірки було надано акти списання матеріалів за 2013 рік, 2014 рік та 2015 рік, що підтверджується складеним представником позивача реєстром документів, наданих для перевірки, із зазначенням, що документи, пов`язані з підприємницькою діяльністю, є надані повністю, інших немає.

Крім того, в поданому до перевірки акті списання матеріалів за 2014 рік на виготовлення залізобетонних виробів загальна сума складає 579203,54 грн, а з поданого суду розрахунку № 1 за 2014 рік вбачається, що вказана сума складає 623741,81 грн.

Також договір, укладений з Підприємством споживчої кооперації «Прикарпаткоопбуд», наданий позивачем при проведенні перевірки не відповідає тому, що міститься в матеріалах справи (наданий позивачем під час розгляду справи), зокрема, згідно з останнім, позивач зобов`язується оплатити не тільки електроенергію, газ, податкові платежі, пов`язані з виробництвом, але і пальне, витрати праці, плату за послуги зв`язку, за розрахунково-касове обслуговування, експлуатацію обладнання.

Крім цього, позивачем не спростовано висновки контролюючого органу щодо заниження обсягів постачання залізобетонних виробів, які відображені в деклараціях з податку на додану вартість, реєстрах виданих податкових накладних (з підсумковими даними) та витягу з бази даних Податкового блоку ДФС України єдиного реєстру податкових накладних за жовтень 2015 року.

Також судом першої інстанції правильно встановлено, що платіжні доручення позивачем при проведенні перевірки не надавались, як і накладні, квитанції до прибуткових касових ордерів, які додатково надані суду, в тому числі, від постачальника ТзОВ «Еко Полігон» на загальну суму 203 825,00 грн з придбання 1830 т піску та щебеню.

Вказані документи судом до уваги не беруться, оскільки ні в податкових деклараціях з податку на додану вартість, ні в детальній інформації по платниках ПДВ щодо результатів співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту на рівні ДПА України за відповідні періоди немає жодних відомостей про суми поставленого товару ТзОВ «Еко Полігон» позивачу, що свідчить про їх недостовірність.

Що стосується реєстрів отриманих податкових накладних, наданих суду, такі теж містять недостовірну інформацію, оскільки відповідно до пояснення представника позивача, наданого при проведенні перевірки від 23 червня 2016 року, реєстри виданих і отриманих податкових накладних за 2013 рік не представлені у зв`язку з втратою при поломці комп`ютера, а велика частина видаткових та податкових накладних знаходиться на даний час в Києві, за місцем тимчасового проживання, однак, ДПІ у м. Івано-Франківську було надано для перевірки відновлені вручну реєстри виданих і отриманих податкових накладних за 2013-2014 роки.

Крім того, позивачем не підтверджено здійснення господарських операцій з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 у травні 2015 року, яка зобов`язувалась перевезти позивачу 371,386 т піску по маршруту с. Куряни Тернопільської області - м. Івано-Франківськ, вул. Петлюри, 8 на суму 29710,86 грн (без ПДВ), оскільки вказаний контрагент здійснював діяльність на спрощеній системі оподаткування з основним видом діяльності - загальна медична практика, а таким видом діяльності, як вантажні перевезення, свідоцтво ОСОБА_2 було доповнено тільки з 12 серпня 2015 року.

Також контролюючим органом правильно встановлено, що господарські операції позивача з придбання портландцементу від постачальника «Трансоптимал» є непідтвердженими, так як відповідні видаткові накладні завірені печаткою іншого підприємства - ПП ВКФ «Екоенергосервіс».

Враховуючи викладене, апеляційний суд не приймає до уваги доводи скаржника про правомірність включення ним до складу витрат за 2013 рік 74086,39 грн витрат, за 2014 рік 101987,05 грн витрат та за 2015 рік 530530,05 грн витрат, оскільки такі не підтверджені належними первинними документами за 2013-2015 роки, а відтак, висновок контролюючого органу про заниження позивачем чистого доходу є обґрунтованим.

Що стосується донарахування позивачу єдиного внеску, слід зазначити наступне.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 цього Закону для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до частини третьої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

За визначенням пунктів 4 та 5 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок; мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Застосовуючи вказані правові норми та встановивши у судовому процесі обставини заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу за 2013-2015 роки, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про правомірність визначення позивачу єдиного внеску за 2013 рік в сумі 29524,20 грн, за 2014 рік в сумі 35389,50 грн, за 2015 рік в сумі 39927,16 грн.

Підпунктом 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлено військовий збір.

Відповідно до підпункту 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу, зокрема фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Підпунктом 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України встановлено, що об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу, зокрема загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Підпунктом 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України визначено, що ставка збору становить 1,5 % об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX цього Кодексу.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) військового збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 Податкового кодексу України (підпункт 1.4 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Кодексу), відповідальним за що є особи, зазначені у статті 171 цього Кодексу (підпункт 1.5 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Кодексу).

Відповідно до підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу.

Таким чином, оскільки позивачем невірно визначено загальний оподаткований дохід за 2015 рік відповідно до положень статті 177 Податкового кодексу України, податковим органом правомірно збільшено йому суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір в розмірі 7957,95 грн основного платежу та застосовано штрафні санкції в сумі 1989,49 грн.

З урахуванням встановлених обставин, доводи податкового органу щодо завищення позивачем понесених витрат і, відповідно, заниження податку на доходи з фізичних осіб, єдиного соціального внеску та військового збору за період, що перевірявся, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи, а тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність збільшення позивачу суми грошового зобов`язання за зазначеними вище платежами, а відтак і про обґрунтованість оскаржуваної вимоги про сплату боргу та рішень про застосування штрафних санкцій.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат судом не змінюється.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року у справі № 809/381/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді О. О. Большакова
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 15 серпня 2019 року.