Справа № 360/1949/19
Суддя: Є.О. Кисельова
Дата ухвалення: 2019-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

14 серпня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1949/19

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Кисельової Є.О.,

при секретарі судового засідання: Шопіної А.М.,

за участю:

представника позивача: Якимовича О.В. ,

представника відповідача: Некрилової О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом державного підприємства "Сєвєродонецьке лісомисливське господарство" до Головного управління Держпраці у Луганській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу та припису,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду звернулось державне підприємство "Сєвєродонецьке лісомисливське господарство" (далі - ДП "Сєвєродонецьке лісомисливське господарство", позивач) до Головного управління Держпраці у Луганській області (далі - Держпраця, відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу та припису.

В обґрунтовування позову зазначив, що в період з 02.04.2019 по 03.04.2019 інспекторами праці Головного управління Держпраці у Луганській області проведено інспекційне відвідування ДП "Сєвєродонецьке лісомисливське господарство" щодо додержання юридичною особою законодавства про працю в частині фактичного допуску працівника (ів) до роботи без оформлення трудового договору. Актом інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ЛГ361/1765/НД/АВ від 08.04.2019 (далі - акт інспекційного відвідування) встановлено порушення ч. 1 ст. 21 та ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України.

15.04.2019 уповноваженими посадовими особами Головного управління Держпраці у Луганській області було винесено припис про усунення виявлених порушень № ЛГ361/1765/НД/АВ/П, а 25.04.2019 - постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЛГ361/1765/НД/АВ/ІП-ФС та постанову № ЛГ361/1765/НД/АВ/ТД-ФС.

Позивач не погоджується із висновком уповноважених осіб про встановлення факту порушення позивачем використання товариством праці найманих працівників без оформлення трудового договору та з подальшим накладенням штрафу у розмірі 3004560,00 грн, та встановлення факту порушення підприємством постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» з подальшим накладенням штрафу у розмірі 4173,00 грн, вважає ці дії незаконними, необґрунтованими та такими, що не базуються на допустимих та належних доказах.

При цьому зазначив, що відповідач у порушення вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» проведено перевірку та інспекційне відвідання за своєю суттю є саме перевіркою.

Cтосовно порушень, які викладені в акті інспекційного відвідування в частині встановлення факту використання найманої праці працівників без належного оформлення трудових відносин, позивач звертає увагу на наступне.

Актом інспекційного відвідування начебто встановлено, що під час виконання робіт відповідно до договорів підряду, укладених між директором ДП «Сєвєродонецьке ЛМГ» та 24 особами вбачаються ознаки трудових відносин. Умови укладених 24 цивільно- правових угод, а саме; з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 вказують на те, що предметом цих угод є процес праці, а не її кінцевий результат. Жодним пунктом угоди не встановлено обсяг виконуваної роботи у вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню, що повинні бути відображені в акті їх приймання. Не місять відомостей щодо того, який саме конкретний результат роботи повинні передати виконавці замовникові, не визначено переліку завдань роботи, її видів, кількісних і якісних характеристик, не зазначено суми винагороди, що є порушенням частини першої статті 21 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Також під час інспекційного відвідування начебто встановлено, що вказані працівники допущені до роботи без укладення трудових договорів, оформлення наказів чи розпоряджень власника уповноваженого ним органу, що є порушенням частини третьої статті 24 КЗпП України.

Крім того, відповідачем під час перевірки начебто встановлено, що повідомлення по прийняття працівника на роботу подається власником підприємства до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за встановленою формою до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором. На підставі заяви про прийняття на роботу від 25.02.2019, згідно наказу (розпорядження) від 01.03.2019 № 11-к, ОСОБА_26 прийнято на посаду «майстер лісу» з 04.03.2019, а повідомлення до Сєвєродонецької ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області про прийняття на роботу направлено 04.04.2019, що є порушенням постанови КМУ № 413.

Позивач зазначив, що дійсно між ДП «Сєвєродонецьке ЛМГ» та вказаними фізичними особами індивідуально, було укладено договори підряду. При цьому вказані договори не мають ознак трудових відносин, оскільки, на думку позивача, вони мають певний строк дії; передбачають виконання певних замовлених індивідуальних послуг у кожному випадку; згідно тексту кожного із договорів підряду вбачається, що підрядник зобов`язується на власний ризик виконати передбачену договором роботу; підрядник самостійно організовує виконання роботи.

Таким чином, на думку позивача, наведене свідчить про те, що вказані особи не підпорядковувались правилам внутрішнього трудового розпорядку, самі організовували свою роботу, виконували її на власний розсуд і ризик, що додатково підтверджує хибність висновків, викладених у спірному акті інспекційного відвідування.

Фактично контролюючим органом взято на себе функції та повноваження суду з питань визнання укладених договорів фіктивними та прихованими трудовими.

В свою чергу позивач зазначив, що законодавчими нормами КЗпП України юридичним особам не забороняється використовувати найману працю, залучати осіб для виконання певних робіт та робіт певного характеру.

Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що дані договори підряду за змістом є цивільно-правовими та такими, що укладені відповідно до положень Цивільного кодексу України, предмет та умови визначені на розсуд сторін і погоджені ними. За цими договорами виконавці (підрядники) взяли на себе зобов`язання виконати конкретну роботу з визначеним об`ємом за певний час, з отриманням винагороди у розмірі, встановленої договором, а замовник зобов`язався прийняти таку роботу та оплатити її.

Розмір винагороди для вказаних осіб залежав від факту виконання обумовленої в договорі роботи. Тому така винагорода не може вважатися заробітною платою в розумінні Закону України "Про оплату праці".

Позивач зазначив, що ДП «Сєвєродонецьке ЛМГ» належним чином, своєчасно та в повному розмірі сплачує податки, передбачені чинним законодавством України у зв`язку з наявністю між ДП «Сєвєродонецьке ЛМГ» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 .

Фактично, під час інспекційного відвідування інспектори обмежились лише отриманням у суб`єкта контролю копій договорів підряду і всі свої висновки побудували виключно на власному, причому досить довільному тлумаченні положень таких договорів. Разом з тим, у інспектора Держпраці відсутні повноваження на власний розсуд тлумачити умови цивільно-правових договорів, а тим більше, визнавати їх недійсними та надавати їм статусу трудових. При цьому, зазначає, що зобов`язання товариства укласти трудовий договір, коли між сторонами фактично існують відносини іншого характеру, або ж визнавати існуючий між сторонами договір недійсним не входить до компетенції органів Держпраці.

Позивач вважає, що інспектори довільно трактують встановлені норми цивільного законодавства, а також законодавства про працю, а отже, посилання управління Держпраці про порушення ДП «Сєвєродонецьке ЛМГ» норм Кодексу законів про працю є безпідставними та незаконними.

Також позивач не погоджується із висновками відповідача щодо наявності порушення факту порушення підприємством постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» з подальшим накладенням штрафу у розмірі 4173,00 грн, оскільки позивачем 01.03.2019 повідомлено відповідний контролюючий орган про працевлаштування робітника.

У зв`язку з наведеними обставинами просить суд:

-визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держпраці у Луганській області від 15 квітня 2019 року № ЛГ361/1765/НД/АВ/П про усунення виявлених порушень;

-визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Луганській області від 25 квітня 2019 року № ЛГ361/1765/НД/АВ/ІП-ФС про накладення штрафу на державного підприємства "Сєвєродонецьке лісомисливське господарство" у розмірі 4173 (чотири тисячі сто сімдесят три) гривень 00 коп;

-визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Луганській області від 25 квітня 2019 року № ЛГ361/1765/НД/АВ/ТД-ФС про накладення штрафу на державного підприємства "Сєвєродонецьке лісомисливське господарство" у розмірі 3004560 (три мільйони чотири тисячі п`ятсот шастдесят) гривень 00 коп.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнав, заперечував проти його задоволення. 31.05.2019 до відділу діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (том 1 арк. спр. 207-211).

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, поданому 31.05.2019 до суду.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_25 показала, що вона у період часу: з січня 2019 року по квітень 2019 року з 07 години ранку майже щодня надавала послуги з проведення предрейсових медичних оглядів водіїв транспортних засобів цеху ДП «Сєвєродонецьке ЛМГ» на підставі договору підряду від 02.01.2019 № 2 (том 1 арк. спр. 194). Основним місцем роботи її є медико-санітарна частина відділення закритого типу приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання АЗОТ», в якому вона працює згідно наказу від 23.09.2011 № 1040 «Про встановлення графіку роботи робітників МСЧ ЗТ» відповідно до графіку роботи відділення: понеділок - п`ятниця з 08 години до 16.02 години; субота, неділя - вихідні дні.

Також свідок пояснила, що пропозицій щодо укладення трудового договору з ДП «Сєвєродонецьке ЛМГ» або працевлаштування за сумісництвом на вказаному підприємстві їй не надходили, а вона не висловлювала такого бажання. Надання відповідних послуг з проведення предрейсових медичних оглядів водіїв транспортних засобів цеху ДП «Сєвєродонецьке ЛМГ» на підставі договору підряду від 02.01.2019 № 2 для неї є більш вигіднішим, оскільки вона поза основним місцем роботи має змогу отримати винагороду за надані послуги з медичного огляду водіїв, не підпорядковуючись при цьому правилам трудового розпорядку даного підприємства. При цьому, зазначила, що укладення такого виду договору підряду чинним законодавством України не заборонено.

Судом по справі вчинені наступні процесуальні дії.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 11.05.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження (том 1 арк. спр.1-2).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (том 2 арк. спр. 17).

Вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79,90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

Державне підприємство "Сєвєродонецьке лісомисливське господарство" є юридичною особою, створене на підставі наказу Міністерства лісового господарства УРСР від 16.08.1990 № 118 «Про перейменування Лисичанського лісгоспу в Сєвєродонецький лісгоспзаг у Луганській області», зареєстрованого рішенням виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради від 28.01.1992 за № 45, місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, смт. Сиротине, вул. Фрунзе, 86, основним видом економічної діяльності є лісівництво та інша діяльність у лісовому господарстві, що підтверджується статутом та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (том 1 арк. спр. 23-32, том 2 арк. спр. 110-113).

06.02.2019 за вих. № 2011/04-03 до відповідача надійшов лист від головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, в якому серед іншого було зазначено інформацію щодо страхувальників, у яких застраховані особи виконували роботи (надавали послуги) за цивільно-правовими договорами. В додатку 2 під номером 57 значиться інформація щодо позивача (том 1 арк. спр. 212).

02.04.2019 Головним управлінням Держпраці у Луганській області було винесено наказ № 332 "Про проведення інспекційного відвідування державного підприємства "Сєвєродонецьке лісомисливське господарство" (том 1 арк. спр. 213).

Підставами для проведення зазначено підпункт 6 пункту 5 та пункту 10 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295, стаття 12 Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України №1985-ІV від 08.09.2004, інформація головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 06.02.2019 №2011/04-03. Строк проведення визначений з 02.04.2019 по 03.04.2019. Предметом перевірки є додержання законодавства про працю в частині фактичного допуску працівника (ів) до роботи без оформлення трудового договору (том 1 арк. спр. 213).

Того ж дня Головним управлінням винесено направлення № 01-17/382 на проведення інспекційного відвідування, яке отримано ДП "Сєвєродонецьке лісомисливське господарство" 02.04.2019, що підтверджується записом, внесеним позивачем до журналу обліку перевірок, ревізій та контролю за виконанням їх рекомендації (том 1 арк. спр. 33, 34-39).

02.04.2019 інспектором праці Зубенко Юлією Станіславівною було розпочато інспекційне відвідування. Проте, у зв`язку з неможливістю проведення інспекційного відвідування з причини створення перешкод у діяльності інспектора праці, а саме: ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування, інспекторам праці винесено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування від 02.04.2019 № ЛГ361/1765/ПД, згідно якого строк проведення інспекційного відвідування зупинено до 03.04.2019 та вимогу про надання документів № ЛГ361/1765/ПД (том 1 арк. спр. 40-41, 44-45).

03.04.2019 у зв`язку з неможливістю проведення інспекційного відвідування з причини створення перешкод у діяльності інспектора праці, а саме: ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування, інспекторам праці винесено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування від 03.04.2019 № ЛГ361/1765/НД, згідно якого строк проведення інспекційного відвідування зупинено до 05.04.2019 та вимогу про надання документів № ЛГ361/1765/ПД (том 1 арк. спр. 42-43, 46-47).

08.04.2019 інспектором праці за результатами інспекційного відвідування складено акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № ЛГ361/1765/НД/АВ, того ж дня вказаний акт отриманий уповноваженою особою позивача (том 1 арк. спр. 48-53).

Вказаний акт позивачем підписано із зауваженнями та 11.04.2019 подано зауваження на акт інспекційного відвідування від 08.04.2019 № ЛГ361/1765/НД/АВ (том 1 арк. спр. 54-56), на які 15.04.2019 відповідачем надано відповідь за вих. № 02-19/362 (том 1 арк. спр. 59-62).

15.04.2019 інспектором праці складено припис про усунення виявлених порушень № ЛГ361/1765/НД/АВ/П (том 1 арк. спр. 60-62).

У приписі директора ДП «Сєвєродонецьке ЛМГ» зобов`язано усунути протягом місяця виявлені порушення.

15.04.2019 відповідач прийняв рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу №ЛГ361/1765/НД/АВ, яким призначив розгляд справи на 25.04.2019 об 10.00 год. Того ж дня було виготовлено повідомлення щодо розгляду справи (том 1 арк. спр.62).

25.04.2019 відповідач прийняв постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛГ361/1765/НД/АВ/ІП-ФС про накладення на ДП «Сєвєродонецьке ЛМГ» штрафу в розмірі 4173,00 грн (том 1 арк. спр. 63).

Підставою для прийняття постанови стало те, що ДП «Сєвєродонецьке ЛМГ» повідомлення до Сєвєродонецької ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області про прийняття на роботу ОСОБА_26 направлено 04.04.2019, який працює за трудовим договором з 04.03.2019 на підставі заяви про прийняття на роботу від 25.02.2019, згідно наказу від 01.03.2019 № 11-к, що є порушенням постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу».

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» закріплено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами.

Позивачем в підтвердження факту виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» до суду надано повідомлення про прийняття працівника на роботу, яке спрямовано до податкового органу 01.03.2019 об 13 .48 годин (том 1 арк. спр. 79-80).

При цьому, в ході проведення інспекційного відвідування та під надання заперечень на акт інспекційного відвідування від 08.04.2019 № ЛГ361/1765/НД/АВ позивачем зазначалося про те, що дійсно 01.03.2019 бухгалтером ДП «Сєвєродонецьке ЛМГ» до податкового органу спрямовано відповідне повідомлення з використанням прямого зв`язку про прийняття ОСОБА_26 на роботу до підприємства, проте з невідомих причин дане повідомлення Державною фіскальною службою не прийнято. Після чого позивачем повторно 04.04.2019 до податкового органу спрямовано дане повідомлення.

До матеріалів справи в ході розгляду справи представниками сторін повідомлення про прийняття працівника на роботу від 04.04.2019 не надано, проте представниками сторін не заперечувався факт повторної подачі позивачем вказаного повідомлення 04.04.2019.

Оскільки позивачем на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» 01.03.2019 засобами електронного зв`язку контролюючому органу спрямовано повідомлення про прийняття працівника на роботу та з незалежних від позивача причин дане повідомлення не прийнято, тому суд дійшов висновку про те, що позивачем вжито заходів щодо належного повідомлення податкового органу про прийняття на роботу ОСОБА_26 . У зв`язку з чим відсутні підстави про притягнення ДП «Сєвєродонецьке ЛМГ» до відповідальності за вказане вище порушення, встановлене відповідачем в ході інспекційного відвідування.

25.04.2019 відповідач прийняв постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛГ361/1765/НД/АВ/ТД-ФС про накладення на ДП «Сєвєродонецьке ЛМГ» штрафу в розмірі 3004560,00 грн. Керувався при цьому відповідач статтею 259, абзацом другим частини другої статті 265 КЗпП України, статтею 53 Закону України "Про зайнятість населення", частиною третьою статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", пунктом 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (том 1 арк. спр. 64-65).

Підставою для прийняття постанови стало те, що у позивача працюють 24 особи за відсутності трудового договору, що є порушенням частини першої статті 21 КЗпП України; ці особи допущені до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що є порушенням частини третьої статті 24 КЗпП України.

Судом також встановлено, що підставами для кваліфікування відповідачем порушень з боку позивача передбачених частиною 1 статті 21 КЗпП України та частиною третьою статті 24 КЗпП України стало те, що під час інспекційного відвідування інспекторами Держпраці були досліджені цивільно-правові угоди укладені з 24 працівниками, а саме з: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 .

При цьому відповідач вважає, що у всіх договорах предметом є процес праці, а не її кінцевий результат. Жодним пунктом угоди не встановлено обсяг виконуваної роботи у вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню, що повинні були бути відображені в акті їх приймання. Дані договори не місять відомостей щодо того, який саме конкретний результат роботи повинні передати виконавці замовникові, не визначено переліку завдань роботи, її видів, кількісних і якісних характеристик, не зазначено суми винагороди.

Між тим, суд не погоджується з такими висновками відповідача, виходячи з наступного.

Частинами 1 та 2 статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 (далі - Порядок №295), який був чинний на час проведення інспекційного відвідування, встановлено, що цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування).

Пунктом 2 Порядку №295 передбачено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Пункт 1 Положення про Державну службу України з питань праці (далі також - Положення №96), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96, встановлює, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Пунктом 7 Положення встановлено, що Держпраця здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно з п.8 Порядку №295 передбачено, що про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.

Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Пунктом 9 Порядку №295 встановлено, що під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.

Відповідно ст. 12 Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року "Про інспекцію праці у промисловості й торгівлі" (Конвенцію ратифіковано Законом №1985-IV від 08.09.2004) Інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право:

a) безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції;

b) проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; та

c) здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються, і зокрема:

i) наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм; ii) вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги;

iii) зобов`язувати вивішувати об`яви, які вимагаються згідно з правовими нормами;

iv) вилучати або брати з собою для аналізу зразки матеріалів і речовин, які використовуються або оброблюються, за умови повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що матеріали або речовини були вилучені або взяті з цією метою.

У разі інспекційного відвідування інспектори повідомляють про свою присутність роботодавцю або його представнику, якщо тільки вони не вважатимуть, що таке повідомлення може завдати шкоди виконанню їхніх обов`язків

У відповідності до п.11 Порядку №295, інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право: 1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; 2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги; 3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення; 4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів; 5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування; 6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки; 7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.

Пунктом 19 Порядку № 295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Пунктами 27 та 29 Порядку №295 передбачено, що у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень на акт відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого виносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України.

Частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Визначення трудового договору міститься у статті 21 КЗпП України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За приписами статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 627 ЦК України перебачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 203 ЦК України закріплює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У статті 204 ЦК України закріплено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (стаття 215 ЦК України).

Відповідно до статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (частина перша статті 843 ЦК України).

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (частина перша статті 846 ЦК України).

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (частина перша статті 854 ЦК України).

За змістом статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Частиною четвертою статті 265 КЗпП України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 (далі - Порядок № 509).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками.

Штрафи можуть бути накладені, у тому числі, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Пунктом 3 Порядку № 509 передбачено, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

Приписами пункту 8 Порядку № 590 визначено, що за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, приймає відповідне рішення.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається у Держпраці або її територіальному органі, другий - надсилається протягом трьох днів суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. У разі надсилання примірника постанови поштою у матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Визначальним для вирішення спірних правовідносин у цій справі є наявність або відсутність ознак трудових правовідносин між ДП «Сєвєродонецьке ЛМГ» та фізичними особами: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 .

Слід зазначити, що основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Оглядом наявних в матеріалах справи копій цивільно-правових договорів підряду, укладених між позивачем та зазначеними вище особами, судом встановлено, що за умовами вказаних договорів підрядник зобов`язується на власний ризик виконувати за плату відповідно до умов цього договору передбачену п.3.1 цього договору роботу та передати результат роботи замовнику, а замовник зобов`язується прийняти цю роботу та оплатити її згідно акту здачі-приймання виконаних робіт за умови належного виконання таких робіт. Підрядник виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи.

Замовник забезпечує підрядника всім необхідним для виконання роботи, передбаченої цим договором. Замовник надає підряднику завдання, у якому вказується детальні вимоги до виконуваних робіт. Замовник зобов`язаний своєчасно прийняти й оплатити виконану підрядником роботу. Предметом підряду є виконання робіт (послуг) лісокультурних робіт.

У кожному з договорів визначено період початку та закінчення виконання роботи. Замовник сплачує підряднику вартість підряду не пізніше 5 календарних днів після підписання сторонами акта приймання-передачі виконаних робіт.

До кожного з договорів додані протоколи погодження договірної ціни до договору підряду, акти приймання-передачі виконаних робіт, в яких зазначений конкретний перелік робіт, які здійснив виконавець, та розрахунок винагороди з указівкою сум податку. Всі документи підписані сторонами договору та містять печатку підприємства (том 1 арк. спр. 63-197).

Також на підтвердження сплати винагороди та податків по вказаним цивільно-правовим договорам позивач надав суду виписки з банківських рахунків, платіжні доручення про сплату податків, звіт підприємства в підтвердження сплати податків по кожній з фізичних осіб з січня 2019 року по березень 2019 року (том 1 арк.спр. 71-78, 229-235).

В підтвердження виконання умов договору підряду від 02.01.2019 № 2, а саме проведення ОСОБА_25 предрейсових медичних оглядів водіїв транспортних засобів, позивачем надано: довідку головного лікаря медико-санітарної частини закритого типу приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання АЗОТ», графік роботи відділення медико-санітарної частини закритого типу приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання АЗОТ» станом на березень 2019 року, журнал щозмінного предрейсового та післярейсового медичних оглядів водіїв автотранспортного цеху по ДП «Сєвєродонецьке ЛМГ», оглядом яких встановлено таке.

Зі змісту довідки головного лікаря медико-санітарної частини графік роботи відділення закритого типу приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання АЗОТ» та вбачається, що згідно наказу від 23.09.2011 № 1040 «про встановлення графіку роботи робітників МСЧ ЗТ», медична сестра амбулаторного відділення ОСОБА_25 працює згідно графіку: понеділок - п`ятниця з 08 години до 16.02 години; субота, неділя - вихідні дні (том 2 арк. спр. 14, 15).

Зі змісту журналу щозмінного предрейсового та післярейсового медичних оглядів водіїв автотранспортного цеху по ДП «Сєвєродонецьке ЛМГ» вбачається, що огляд водіїв ДП «Сєвєродонецьке ЛМГ» здійснювався медичною сестрою ОСОБА_25 у період часу: січень - березень 2019 року з 07 години ранку та у вихідні дні (том 2 арк. спр. 52-106).

Таким чином, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_25 надавалися послуги з предрейсового та післярейсового медичних оглядів водіїв автотранспортного цеху по ДП «Сєвєродонецьке ЛМГ» саме на підставі договору підряду від 02.01.2019 № 2 у вільний від основної роботи у медико-санітарной частині відділення закритого типу приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання АЗОТ», за надання яких остання отримала винагороду, визначену протоколом погодження договірної ціни до вказаного договору підряду.

З урахуванням викладених обставин справи, виходячи із системного аналізу зазначених нормативно-правових актів, суд дійшов висновку про те, що між ДП «Сєвєродонецьке ЛМГ» та фізичними особами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 були укладені саме цивільно-правові угоди підряду, їх умови підпадають під дію виключно Цивільного кодексу України, а виконані роботи фізичними особами не містять ознак трудових правовідносин.

Доводи відповідача про те, що надані послуги фізичними особами позивачу вказують на те, що предметом цих договорів є процес, а не кінцевий результат, є неприйнятними і спростовуються переліченими вище доказами по справі (договори, протоколи погодження договірної ціни до договорів підряду, акти передачі-приймання виконаних робіт, платіжні доручення про сплату податків).

Також суд вважає за необхідне зазначити про те, що інспекційне відвідування було вчинено відповідачем під час дії мораторію щодо проведення позапланової перевірки, до якої відноситься інспекційне відвідування.

Так, Указом Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

З метою забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, Верховною Радою України прийнято Закон № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (далі- Закон № 1669-VII).

Статтею 1 вказаного Закону № 1669-VII визначено, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція" до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено м. Сєвєродонецьк.

Дію вказаного розпорядження зупинено розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1079-р від 05.11.2014.

Вказані розпорядження втратили чинність згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України".

Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р, до зазначених населених пунктів, зокрема, належить м. Сєвєродонецьк, на території якого позивач здійснює свою господарську діяльність.

Також статтею 3 Закону № 1669-VII введено мораторій на проведення перевірок органами і посадовими особами, уповноваженими законами здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності. А саме: органам і посадовим особам, уповноваженим законами здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, у період та на території проведення антитерористичної операції тимчасово забороняється проведення планових та позапланових перевірок суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність у зоні проведення антитерористичної операції, крім позапланових перевірок суб`єктів господарювання, що відповідно до затверджених Кабінетом Міністрів України критеріїв оцінки ступеня ризику від провадження господарської діяльності віднесені до суб`єктів господарювання з високим ступенем ризику.

На час виникнення спірних правовідносин Президентом України Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не приймався, Указ Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 року № 405/2014 чинний, тобто період проведення АТО триває.

Крім того, суд звертає увагу на той факт, що Указом Президента від 30.04.2018 року № 116/2018 затверджено рішення РНБО "Про широкомасштабну антитерористичну операцію на території Донецької та Луганської областей".

При цьому у назві Указу №116/2018 не йдеться про завершення АТО, а його текст не оприлюднений. Органи судової влади не отримували копії частини Указу з позначкою "для службового користування", а тому даний Указ не може вважатися оприлюдненим з огляду на вимоги п. 7 Указу Президента України "Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності" від 10 червня 1997 року за № 503/97 (із змінами та доповненнями).

Виходячи з назви самого рішення РНБО слідує, що антитерористична операція на території Донецької та Луганської областей лише змінила свій формат.

Окрім того відсутність тексту Указу Президента №116/2018 не відповідає принципу правової визначеності.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22.09.2005 №5-рп/2005 вказав, що з конституційних принципів рівності та справедливості випливає вимога визначеності, ясності й недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її неоднакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці та неминуче призводить до свавілля (абз.2 пп.5.4 п.5 мотивувальної частини).

На необхідність дотримання принципу правової визначеності у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу Європейський суд з прав людини, практика якого є джерелом права в Україні, відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини". Урахування судової практики Європейського суду з прав людини також закріплено в частині другій статті 6 КАС України.

Так, у п.54 рішення у справі "Стіл та інші проти Сполученого Королівства" ЄСПЛ наголошує, що Конвенція вимагає, щоб усе право (писане чи неписане) було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою, за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки на теперішній день Президентом України Указ саме про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території Донецької та Луганської областей не прийнятий, таким чином вважати, що антитерористична операція на вказаних територіях припинена, виходячи з Указу № 116/2018, неможливо.

Оскільки суд дійшов до висновку про те, що період проведення АТО триває, тому мораторій на проведення перевірок введений статтею 3 Закону № 1669-VII продовжує існувати.

Виключенням є лише проведення позапланових перевірок суб`єктів господарювання, що відповідно до затверджених Кабінетом Міністрів України критеріїв оцінки ступеня ризику від провадження господарської діяльності віднесені до суб`єктів господарювання з високим ступенем ризику.

Доказів того, що ДП «Сєвєродонецьке ЛМГ» відноситься до суб`єктів господарювання з високим ступенем ризику, відповідачем суду не надано.

Також суд вважає за необхідне зазначити про те, що як вбачається з Порядку № 295, під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці саме перевіряє суб`єкт господарювання на предмет додержання законодавства про працю, таким чином за правовим змістом поняття "інспекційне відвідування" та перевірка в даному випадку є тотожними та являють собою форми державного контролю у сфері дотримання вимог законодавства про працю.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) врегульовані положеннями Закону України від 05.04.2007 року №877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (надалі - Закон №877).

Приписами частин 4 та 5 статті 2 Закону №877 визначено, що заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами та зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

З огляду на зазначені приписи Закону, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється за наявності підстав виключно у встановленому Законом №877 порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах.

Конституційне поняття "закон", на відміну від поняття "законодавство", не підлягає розширеному тлумаченню. Це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах її повноважень.

Єдиним діючим законом, який регулює порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) є Закон №877. Відтак, при проведенні заходів державного контролю (нагляду) підлягають застосуванню усі положення Закону №877, оскільки будь-яких особливостей іншими законами не встановлено.

Одночасно слід зазначити, що КЗпП не визначає особливостей здійснення органами державного нагляду (контролю) заходів державного нагляду (контролю) за додержанням законодавства про працю.

У свою чергу, постанова Кабінету міністрів України від 29.04.2017 № 295 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" є підзаконним нормативно-правовим актом, застосування якого прямо суперечить вимогам Закону №877.

Отже, повертаючись до законодавчого регулювання питання здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням законодавства про працю, судом враховується, що статтею 1 Закону №877 визначено, що заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом; спосіб здійснення державного нагляду (контролю) - процедура здійснення державного нагляду (контролю), визначена законом.

Згідно з ч. 4 статті 4 Закону №877 виключно законами встановлюються спосіб та форми здійснення заходів здійснення державного нагляду (контролю).

При цьому частина перша статті 6 Закону №877 передбачає перелік підстав для здійснення позапланових заходів.

Такими підставами є:

-подання суб`єктом господарювання письмової заяви до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням;

-виявлення та підтвердження недостовірності даних, заявлених суб`єктом господарювання у документі обов`язкової звітності, крім випадків, коли суб`єкт господарювання протягом місяця з дня первинного подання повторно подав такий документ з уточненими достовірними даними або якщо недостовірність даних є результатом очевидної описки чи арифметичної помилки, яка не впливає на зміст поданої звітності. У разі виявлення органом державного нагляду (контролю) помилки у документі обов`язкової звітності він упродовж десяти робочих днів зобов`язаний повідомити суб`єкта господарювання про необхідність її виправлення у строк до п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення. Невиправлення помилки у встановлений строк є підставою для проведення позапланового заходу;

-перевірка виконання суб`єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю);

-звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

-неподання суб`єктом господарювання документів обов`язкової звітності за два звітні періоди підряд без поважних причин або без надання письмових пояснень про причини, що перешкоджали поданню таких документів;

-доручення Прем`єр-міністра України про перевірку суб`єктів господарювання у відповідній сфері у зв`язку з виявленими системними порушеннями та/або настанням події, що має значний негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави;

-настання аварії, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, що було пов`язано з діяльністю суб`єкта господарювання.

Частиною 2 ст. 6 Закону №877 визначено, що проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, крім позапланових заходів, передбачених частиною четвертою статті 2 цього Закону.

Здійснивши фактично позаплановий захід державного контролю позивача у формі інспекційного відвідування, який передбачений Конвенцією міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості і торгівлі, ратифікованою Законом від 08.09.2004 №1985-ІV, відповідач підставою для такого контролю зазначив інформацію територіального органу Пенсійного фонду України від 06.02.2019 №2011/04-03.

Однак вказана підстава взагалі не передбачена статтею 6 Закону №877.

Статтею 1 Конституції України Україна проголошується правовою державою. Згідно загальнотеоретичних положень про державу у концепції правової держави правове регулювання діяльності держави, її органів та посадових осіб будується за принципом "заборонено все, за винятком того, що прямо дозволяється законом".

Відповідач, здійснивши захід позапланового контролю без дотримання імперативних вимог Закону №877, порушив наведений принцип.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що по-перше, відповідачем було незаконно, безпідставно, не в межах повноважень та не у спосіб передбачений законом, під час дії мораторію, ініційовано та здійснено позаплановий захід державного контролю діяльності позивача у вигляді інспекційного відвідування; по-друге, встановлені ним порушення не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті; по-третє, відповідач не довів у суді правомірності своїх дій та прийнятого рішення.

Як наслідок, суд дійшов висновку про те, що припис Головного управління Держпраці у Луганській області від 15 квітня 2019 року № ЛГ361/1765/НД/АВ/П про усунення виявлених порушень; постанова Головного управління Держпраці у Луганській області від 25 квітня 2019 року № ЛГ361/1765/НД/АВ/ІП-ФС про накладення штрафу на державного підприємства "Сєвєродонецьке лісомисливське господарство" у розмірі 4173,00 грн; постанова Головного управління Держпраці у Луганській області від 25 квітня 2019 року № ЛГ361/1765/НД/АВ/ТД-ФС про накладення штрафу на державного підприємства "Сєвєродонецьке лісомисливське господарство" у розмірі 3004560, 00 грн є протиправними та підлягають скасуванню. Таким чином позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із такого.

Позивачем за подачу позовної заяви по справі було сплачено судовий збір у розмірі 1921,00 грн за оскарження немайнової вимоги (припис) та 19 210,00 грн за оскарження майнових вимог (постанов про штраф), що підтверджується платіжними дорученнями № № 365, 366 від 02.05.2019 року (том 1 арк. спр. 3,4).

Таким чином, суд зазначає, що наданими позивачем документами, фактичний обсяг витрат при сплаті судового збору підтверджено належними та допустимими доказами, а тому суд приходить до висновку, що вказані судові витрати, які поніс позивач при сплаті судового збору по даній справі підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на зазначене та згідно із ст.139 КАС України судові витрати позивача підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 19, 20, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 296, пунктом 15.5 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов державного підприємства "Сєвєродонецьке лісомисливське господарство" до Головного управління Держпраці у Луганській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу та припису задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держпраці у Луганській області від 15 квітня 2019 року № ЛГ361/1765/НД/АВ/П про усунення виявлених порушень.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Луганській області від 25 квітня 2019 року № ЛГ361/1765/НД/АВ/ІП-ФС про накладення штрафу на державного підприємства "Сєвєродонецьке лісомисливське господарство" у розмірі 4173 (чотири тисячі сто сімдесят три) гривень 00 коп.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Луганській області від 25 квітня 2019 року № ЛГ361/1765/НД/АВ/ТД-ФС про накладення штрафу на державного підприємства "Сєвєродонецьке лісомисливське господарство" у розмірі 3004560 (три мільйони чотири тисячі п`ятсот шастдесят) гривень 00 коп.

Стягнути на користь державного підприємства «Сєвєродонецьке лісомисливське господарство» (місцезнаходження: Луганська обл., місто Сєвєродонецьк, смт. Сиротине, вул. Миру (Фрунзе), буд. 86, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Луганській області (, місцезнаходження: 93100, Луганська область, м.Лисичанськ, вул.Малиновського,1А) судовий збір у розмірі 21131 (двадцять одна тисяча сто тридцять одна) гривні 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст повного судового рішення складено 19 серпня 2019 року.

Суддя Є.О. Кисельова