Справа № 200/8616/19-а
Суддя: Буряк І.В.
Дата ухвалення: 2019-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2019 р. Справа№200/8616/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Буряк І.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Покровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання рішення протиправним, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

10 липня 2019 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Покровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, згідно тексту позовної заяви, позивач просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення Покровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 01.03.2019 року щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_2 за віком, згідно абз. 2 частини 3 ст. 114 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування; зобовязати Покровське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.02.2019 року про призначення пенсії з зарахуванням до пільгового стажу період роботи в шахтоуправлінні Холодна балка в/о Советськвугілля з 05.08.1983 року по 08.04.1984 року на посаді прохідника з повним робочим днем в шахті, з 15.10.1984 року по 17.08.1988 року на посаді гірничоробочого очисного забою з повним робочим днем в шахті.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21.02.2019 звернувся до управління із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за віком згідно до положень абз. 2 ч. 3 ст.114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і ст. 1,3,13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Рішенням відповідача від 20 травня 2019 року відмовлено у призначенні пільгової пенсії. До пільгового стажу не зараховано період роботи в Шахтоуправлінні «Холодна балка» виробничого обєднання «Советськвугілля» з 05.08.1983 по 08.09.1984, з 15.10.1984 по 17.08.1988, оскільки не надано довідок, підтверджуючих пільговий характер роботи тобто у позивача відсутній необхідний пільговий стаж на підземних роботах. Вважає, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка, яка й надавалась відповідачу з метою призначення пенсії, та в якій зазначено всі необхідні відомості. Вважаючи рішення про відмову у призначенні пенсії протиправним позивач звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року відкрито провадження у справі розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Представником відповідача не надано до суду відзив на позовну заяву.

З огляду на наведене неподання субєктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин судом кваліфіковано як визнання позову (ч. 4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Частиною 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Крім того, ч. 4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ч. 9 ст. 80 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неподання субєктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для зясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Відповідно до положень статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України даний предмет спору віднесено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача у відповідності до норм законодавства повідомлено про наявність позову щодо визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1, 21.02.2019 звернувся до Покровського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах згідно абз. 2 ч. 3 ст. 114 розділу XIV Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Рішенням від 01.03.2019 Покровське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області відмовило у призначені пенсії на пільгових умовах. Відмова у спірному рішенні мотивована тим, що позивач не має необхідної кількості пільгового стажу. До пільгового стажу не враховано періоди роботи позивача з 05.08.1983 по 08.09.1984, з 15.10.1984 по 17.08.1988 в шахтоуправлінні «Холодна балка» виробничого обєднання «Советськвугілля» у звязку із не наданням уточнюючих довідок про пільговий характер роботи.

Вважаючи рішення про відмову у призначенні пенсії протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Таким чином, предметом спору у справі, є документальне підтвердження періоду роботи позивача з 05.08.1983 по 08.09.1984, з 15.10.1984 по 17.08.1988 в шахтоуправлінні «Холодна балка» виробничого обєднання «Советськвугілля» та як наслідок, наявність підстав, у розумінні абз. 2 частини 3 ст. 114 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, для зарахування позивачу такого стажу до пільгового стажу роботи, правомірність прийняття відповідачем рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та наявність підстав для призначення позивачу пенсії відповідно до вищезазначеної норми закону про пенсійне забезпечення.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та їх відповідність чинному законодавству, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до абз. 2 ч. З ст. 114 3акону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», за наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків та страхового стажу, встановленому абзацами першим і пятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абз. 1 ст. 26 цього Закону, зменшується на один рік.

Відповідно до п.1 ст.24 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (абз.1), страховий стаж - це період, протягом якого особа підлягає загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок, до п.2 ст.24, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та порядку, визначеного законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно записів у трудовій книжці, щодо спірних періодів роботи, ОСОБА_1 05.08.1983 прийнятий учнем проходчика підземний з повним робочим днем в шахті до Виробничого об'єднання «Советськвугілля» шахтоуправління «Холодна балка» на підставі Наказу №96-к від 05.08.1983. Навчання в УКК «Советуголь». 29.12.1983 переведений проходчиком четвертого розряду підземним з повним робочим днем в шахті (Наказ №1-к від 02.01.1984) 18.06.1984 - переведений підземним проходчиком 5 розряду з повним робочим днем в шахті. 08.09.1984 - звільнений за ст.38 КЗпІІ СССР за власним бажанням (Наказ «149-к від 10.09.1984) 15.10.1984- прийнятий учнем гірничоробочого очисного забою підземний з повним робочим днем в шахті (Наказ №173 від 15.10.1984). 27.12.1984 - переведений підземним гірничоробочим очисного забою 5 розряду з повним робочим днем в шахті (Наказ №215-к від 28.12.1984 рік). 17.08.1988 - звільнений за ст.38 КЗпП УССР за власним бажанням (Наказ №396-к від 17.08.1988) в Виробничому обєднанні «Советськвугілля» шахтоуправління «Холодна балка».

Відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наданої відокремленим підрозділом «Шахта «Холодна балка» Державного підприємства «Макіївугілля» №14 від 18.01.2019 позивач, протягом періоду з 05.08.1983 працював учнем прохідника (Н 96-к від 05.08.1983), з 29.12.1983 прохідником, 08.09.1984 звільнення за власним бажанням (наказ 149-к від 10.09.1984, при цьому у довідці визначено, що вищевказані посади підземні з повним робочим днем у шахті, що передбачено списком 1 розділом 1 підрозділом 1.

Відповідно до довідки підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наданої відокремленим підрозділом «Шахта «Холодна балка» Державного підприємства «Макіївугілля» №14 від 18.01.2019 позивач, протягом періоду з 15.10.1984 працював учнем горно робочого очисного забою (Н 173-к від 15.10.1984), з 27.12.1984 горноробочим очисного забою (н.2), 17.08.1988 звільнення за власним бажанням (наказ 396-к від 17.08.1984, при цьому визначено, що вищевказані посади підземні з повним робочим днем у шахті, що передбачено списком 1 розділом 1 підрозділом 1.

З приводу на неможливість врахувати надані уточнюючі довідки, які не були розглянуті через сумніви у їх достовірності, суд зазначає, що відомості у трудовій книжці та у довідках не містять суперечностей та розбіжностей. Не можливість отримання документів засвідчених на території підконтрольній українській владі не може перешкоджати працівникові реалізувати своє право на отримання пенсії на пільгових умовах.

Згідно статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки Намібії зазначено, що держави члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконним і недійсним, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад реєстрації народжень, смертей і шлюбів. Так, у справі Лоізіду проти Туреччини (Loizidou v. Turkey 18.12.1986 &да) ЄСПЛ обмежився коротким пунктом посилання на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то, у правах Кіпр проти Туреччини (Cyprus v. Nurkey 10.05/2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та в подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de fackto та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш смертним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше, означало б зовсім позбавити людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать (Cyprus v. Turkey 10.05.2001Цр ). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі Мозер проти Республіка Молдова та Росії наголосив, що першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої договірної сторони (тобто є окупованою) (Mozer v . the Republic of Moldova and Russia 23022016 Ц 142).

Отже, оскільки право позивача, як право на пенсію, ґрунтується на положеннях Закону України «Про пенсійне забезпечення» ,Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Таким чином, позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

У відповідності до частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Згідно із статтею 21 Конституції України, усі люди є вільними у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Оцінюючи копії наданих позивачем довідок №14 від 18.01.2019 року, що видані підприємством на тимчасово окупованій території України, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, Loizidou V. Turkey,v. Turkey), а також Молдови та Росії (зокрема,v. the Republic of Moldova and Russia,and Others v. Moldova and Russia), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), згідно яких ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Застосовуючи намібійський виняток у справі Кіпр проти Туреччини, ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

За таких обставин суд дійшов висновку про можливість прийняття до уваги довідки №14 від 18.01.2019 року, які повністю кореспондуються із записами в трудовій книжці позивача та підтверджують періоди роботи позивача на посадах, які передбачають пільгових характер роботи за Списком №1.

Крім того, доказів, які б спростовували факт роботи позивача повний робочий день у шкідливих умовах праці та інших доказів, які підтверджували б не виконання позивачем роботи за зазначеною професією у вищезазначений період до суду не надано. Рівно, як і не надано відзив на позовну заяву, що розцінено судом, як визнання позовних вимог.

Суд погоджується з позивачем, що посилання відповідача на розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» є помилковим, оскільки вказане розпорядження не регулює спірні правовідносини.

Разом з тим суд звертає увагу відповідача на наступне.

Гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України".

Відповідно до вимог ст.ст.1,3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дії Конституції та законів України.

Як вбачається зі змісту ч.ч.1,2 ст.18 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Верховний Суд у постанові від 27 березня 2018 (справа №569/15943/16-а) дійшов висновку, що відсутність у відповідача можливості перевірити достовірність наданих позивачем документів, які підтверджують його право на пільгову пенсію, внаслідок проведення антитерористичної операції та знаходження підприємств на тимчасово окупованій території, не може порушувати його право на отримання пенсії.

У силу ч.4 ст.242 КАС України, судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 72 КАС України).

Відповідно до ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, всупереч обов'язку доказування, закріпленому у ст.77 КАС України, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено тих обставин, що стали підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та як наслідок, позовна заява підлягає до задоволення шляхом визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу, зобовязання повторно розглянути заяву про її призначення із зарахуванням до пільгового стажу спірні періоди роботи позивача.

Щодо судових витрат, то відповідно до вимог ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України такі відшкодовуються позивачу в повному обсязі за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись ст. ст. 2, 72-77, 139, 242-246, 255, 293, 295 КАС України,-

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132,159-161,164,192-194,224-228,241-247, 255,253-263,293-295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Покровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (85323, Донецька область, м. Мирноград, вул. Центральна, 13, ) про визнання рішення протиправним, зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Покровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 01.03.2019 року щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_2 за віком, згідно абз. 2 частини 3 ст. 114 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Зобовязати Покровське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.02.2019 року про призначення пенсії з зарахуванням до пільгового стажу період роботи в шахтоуправлінні Холодна балка в/о Советськвугілля з 05.08.1983 року по 08.04.1984 року на посаді прохідника з повним робочим днем в шахті, з 15.10.1984 року по 17.08.1988 року на посаді гірничоробочого очисного забою з повним робочим днем в шахті.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, Донецька область, м. Мирноград, вул. Центральна, 13) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.255 КАС України.

Рішення суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст.292, 295, 297 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 12 серпня 2019 року.

Суддя І.В. Буряк