Справа № 826/3040/17
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2019-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3040/17 Суддя (судді) першої інстанції: Арсірій Р.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Ганечко О.М., Костюк Л.О.

при секретарі: Рагімовій Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, Товариства з обмеженою відповідальністю ``ВЕЛТАЙМ`` на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ``ВЕЛТАЙМ`` до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі Товариства з обмеженою відповідальністю ``ВЕЛТАЙМ`` звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якому просив суд визнати нечинними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 17.02.2017 №, №.

Позовні вимоги мотивує тим, що висновки контролюючого органу про порушення ним податкового законодавства шляхом неоприбуткування безоплатно отриманих нафтопродуктів не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки, на думку позивача, всі придбані ним у контрагентів нафтопродукти у повному обсязі обліковані у бухгалтерській та податковій звітності. Крім того, зауважив на тому, що відповідачем не було взято до уваги розрахунки коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних, згідно яких відбулась заміна дизельного палива на бензин. Крім того, позивач вказав на помилковість здійснених відповідачем розрахунків при переведенні маси палива в об'ємні одиниці, оскільки вважає безпідставним нарахування відповідачем акцизного податку, не прийнявши до уваги ту обставину, що нафтопродукти через АЗС були реалізовані суб'єктам господарювання, які в подальшому використовуватимуть їх в господарській діяльності для одержання прибутку, а тому акцизний податок з таких господарських операцій не сплачується.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 березня 2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 17.02.2017 №.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 березня 2019 року в частині відмови в задоволенні позову та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити вимоги даного позову.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 березня 2019 року в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні вимог даного позову.

Свої вимоги апелянти мотивують тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення не повно досліджено обставини, що мають значення для справи та не правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві не підлягає задоволенню, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю ``ВЕЛТАЙМ``підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню в частині відмови в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент звернення до суду) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З матеріалів даної справи убачається, що Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «ВЕЛТАЙМ» з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 30.09.2016.

За результатами перевірки складено акт №31/26-15-14-02-02/38130447 від 06.02.2017 (а.с. 20-77 т. 1), згідно висновків якого відповідач встановив порушення позивачем вимог:

- підпунктів 14.1.3, 14.1.56 пункту 14.1 статті 14, пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пункту 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, що призвело до заниження податку на прибуток, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету за період з 01.01.2015 по 30.09.2016 на загальну суму 542 776 грн. у т.ч. за 2015 рік у сумі 542 776 грн.

- підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 Податкового кодексу України, що призвело до заниження акцизного податку на загальну суму 7 896 526 грн.

На підставі акта перевірки Головне управління ДФС у м. Києві прийняло податкові повідомлення-рішення:

- № від 17.02.2017, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 542 776 грн. (а.с. 78 т. 1);

- № від 17.02.2017, яким збільшено суму грошового зобов'язання з акцизного податку за платежем «пальне» на суму 9 870 658,00 грн, в тому числі 7 896 526,00 грн. за основним платежем та 1 974 132,00 грн. штрафних санкцій (а.с. 81 т. 1).

Не погоджуючись із вищезазначеними повідомленнями-рішеннями позивач оскаржив їх в судовому порядку.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову в контексті вимог чинного законодавства, колегія суддів зважає на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-14.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Дослідженням матеріалів справи колегією суддів встановлено, що між ТОВ «НК Фаворит Ойл» (Постачальник) та ТОВ «ВЕЛТАЙМ» (Покупець) укладено договір поставки нафтопродуктів від 04.03.2015 №НК-053-2, відповідно до якого позивач придбав бензин А-92 євро (код УКТ ЗЕД ), бензин А-92 євро (код УКТ ЗЕД ), дизпаливо (код УКТ ЗЕД ) (а.с. 84-89 т.1).

Між ТОВ «ЕНВЦ «Фобос» (Постачальник) та ТОВ «ВЕЛТАЙМ» (Покупець) укладено договір поставки нафтопродуктів від 26.05.2015 №Ф-05-8, відповідно до якого позивач придбавав бензин А-92 євро (код УКТ ЗЕД ) (а.с. 30-35 т. 2).

Між ТОВ «НК-Віфарт» (Постачальник) та ТОВ ТОВ «ВЕЛТАЙМ» (Покупець) укладено договір поставки нафтопродуктів від 18.04.2013 №170401, відповідно якого позивач у періоді, який перевірявся контролюючим органом, придбавав бензин А-95 (код УКТ ЗЕД ), Бензин А-92 (код УКТ ЗЕД ) (а.с. 49-52 т.2).

На підтвердження виконання договірних зобов'язань позивачем були надані копії договорів, додаткових угод, додатків, видаткових накладних, актів приймання-передачі, податкових накладних, розрахунки коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних, товарно-транспортних накладних, договору відповідального зберігання нафтопродуктів, договору надання транспортних послуг (а.с. 84-250 т. 1, а.с. 1-67 т.2).

Вказуючи в акті перевірки на порушення позивачем вимог підпунктів 14.1.3, 14.1.56 пункту 14.1 статті 14, пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пункту 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», відповідач в своїх доводах зауважує на тому, що під час ведення фінансово-господарської діяльності позивач в період з 01.01.2015 по 31.12.2015 у складі доходів не відобразив безоплатно отримані ним товари (нафтопродукти) на загальну суму 3 015 422 грн., а саме: бензин АЕ-92 із кодом УКТ ЗЕД та бензин А-92 із кодом УКТ ЗЕД . З цих підстав, контролюючим органом зроблено висновок про оприбуткування позивачем на 143 906 літрів палива більше ніж зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних по товару за 2015 рік, а саме: бензину АЕ-92 зареєстровано на 139885 літрів більше, що в грошовому еквіваленті складає 2 965 562 грн., а бензину А-92 зареєстровано на 4021 літрів більше, що в грошовому еквіваленті складає 49 860 грн.

Спростовуючи вказані твердження податкового органу, позивач в своїх доводах зауважує на тому, що облік витрат палива на нафтобазі вівся ним у вагових одиницях, у той час як відповідачем було здійснено переведення в об'ємні одиниці із застосуванням перевідного коефіцієнта 1 літр бензину = 0,74 кг відповідно до методики ГОСТу 305-82. При цьому, позивач вказав на помилковість здійснених відповідачем розрахунків, оскільки на його думку застосований відповідачем ГОСТ 305-82 поширюється виключно на паливо для швидкохідних дизельних і газотурбінних двигунів наземної і суднової техніки, що отримується з продуктів нафти, а даний стандарт, на думку позивача, не може бути застосований для розрахунків бензинового палива. Крім того, позивач зауважив на тому, що відповідачем не було враховано показники густини, які впливають на результат розрахунку.

Єдиний порядок організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти і нафтопродуктів регулюється Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики, від 20.05.2008 №281/171/578/155 (далі - Інструкція).

Ця Інструкція поширюється на всі класи, типи, групи і види нафти та типи, марки і види (залежно від масової частки сірки) нафтопродуктів.

Вимоги цієї Інструкції є обов'язковими для всіх суб'єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України.

Відповідно до пункту 2.1. Інструкції, облік нафти і нафтопродуктів - операція, яка проводиться на підприємстві під час технологічного процесу і яка полягає у визначенні об'єму і маси нафти або нафтопродуктів для подальших облікових операцій.

Система вимірювання кількості і визначення показників якості нафти - сукупність засіб вимірювальної техніки, технологічного та допоміжного обладнання, що призначена для обліку нафти з визначенням її кількісних показників та формування актів приймання-здавання нафти і паспортів якості шляхом як автоматичного виконання функцій, так і одним із методів, передбачених ГОСТ 26976-86 "Нефть и нефтепродукты. Методы измерения массы" (далі - ГОСТ 26976) та цією Інструкцією.

За приписами підпункту 4.2.1 пункту 4.2. Інструкції, облік нафти і нафтопродуктів на НПЗ, підприємствах із забезпечення нафтопродуктами, підприємствах нафтопровідного і нафтопродуктопровідного транспорту, наливних пунктах ведеться в одиницях маси, а на АЗС - одиницях об'єму.

Для визначення маси та об'єму нафти і нафтопродуктів можуть використовуватися об'ємно-масовий статичний, об'ємно-масовий динамічний, прямий масовий (статичне зважування та зважування під час руху) і об'ємний методи вимірювань відповідно до вимог ГОСТ 26976.

Згідно з підпунктом 4.2.2 пункту 4.2. Інструкції, об'ємно-масовим статичним методом визначається маса нафти і нафтопродукту за їх об'ємом, густиною та температурою. Об'єм нафти і нафтопродуктів визначається за допомогою градуйованих резервуарів та засобів вимірювань рівня нафти і нафтопродуктів у резервуарах, залізничних цистернах, танках суден або за повною місткістю мір (автоцистернах, причепах-цистернах, напівпричепах-цистернах).

Підпунктом 4.2.5 пункту 4.2. Інструкції передбачено, що об'ємним методом вимірюється лише об'єм нафтопродукту. Для вимірювань об'єму нафтопродуктів на АЗС використовуються паливороздавальні колонки (ПРК) і оливороздавальні колонки (ОРК), що мають відлікові пристрої для індикації ціни, об'єму та вартості виданої дози.

Під час реалізації споживачам світлих нафтопродуктів та олив споживачам на АЗС мають застосовуватись лише паливороздавальні колонки з допустимою відносною похибкою в умовах експлуатації в усьому діапазоні температур не гіршою, ніж ± 0,5% та оливороздавальні колонки з допустимою основною відносною похибкою не гіршою, ніж ± 1,0% з реєстраторами розрахункових операцій відповідно до вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Об'єм нафтопродукту під час його відпуску власникам автомобільного транспорту вимірюється у режимах дистанційного і місцевого керування ПРК і ОРК. Для дистанційного керування ПРК і ОРК мають використовуватись технічні засоби, що належать до складу спеціалізованих електронних контрольно-касових апаратів, унесених до Державного реєстру електронних контрольно-касових апаратів і комп'ютерних систем України для сфери застосування на АЗС. Зазначені засоби мають відповідати технічним вимогам до спеціалізованих електронних контрольно-касових апаратів для сфери застосування на АЗС та забезпечувати реєстрацію грошових коштів і надання розрахункових документів у єдиному технологічному циклі з відпусканням нафтопродуктів. Місцеве керування ПРК і ОРК має передбачати можливість функціонування з РРО.

Обсяг реалізації нафтопродукту, що фіксується лічильником суігарного обліку ПРК і ОРК за певний проміжок часу, має збігатися з обсягом реалізації, відображеним у звітних документах касового апарата за всіма формами оплати за цей самий проміжок часу. При цьому розбіжність за добу між показами лічильника сумарного обліку і даними звітних документів касового апарата не повинна перевищувати 0,1% від об'єму відпущених пального або олив. Сумарний об'єм нафтопродуктів, відпущених через ПРК та ОРК, не може використовуватись для обліку маси нафтопродуктів.

Відповідно до підпункту 4.3.2 пункту 4.3. Інструкції, рівень нафти, нафтопродукту та підтоварної води або льоду в резервуарах має вимірюватись металевими рулетками з вантажем, метро штоками, стаціонарними рівнемірами або іншими засобами вимірювання, допущеними до застосування Держспоживстандартом України. Границі допустимої похибки вимірювання рівня світлих нафтопродуктів та підтоварної води не повинні перевищувати ± 2 мм, нафти та газового конденсату - ± 4 мм, мазуту - ± 5 мм, інших нафтопродуктів - ± 2 мм.

Перед кожним вимірюванням рівня нафти і нафтопродукту у вертикальних і горизонтальних резервуарах здійснюється перевірка базової висоти згідно з підпунктом 4.3.2.6 цієї Інструкції.

Після завершення приймання нафти і нафтопродуктів вимірювання здійснюється при закритих вхідних і вихідних засувках після 30-хвилинного відстоювання в горизонтальних резервуарах і годинного - у вертикальних резервуарах.

У разі вимірювання рівня нафтопродуктів у горизонтальних циліндричних резервуарах нижній кінець метроштока чи вантажу рулетки має потрапляти на нижню твірну резервуара.

Вимірювання рівня нафти або нафтопродукту здійснюються двічі. У разі виявлення розбіжностей між результатами двох вимірювань понад допустиму похибку (± 2 мм) вимірювання необхідно повторювати доти, доки різниця між результатами трьох поспіль проведених вимірювань не буде в границях допустимої похибки вимірювання. При цьому за результат вимірювань береться середнє арифметичне значення результатів трьох найближчих вимірювань.

Отже, з аналізу норм чинного законодавства випливає, що суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку.

Після оприбуткування нафтопродуктів, дані лічильника сумарного обліку паливно-роздавальних колонок, система керування паливно-роздавальними колонками та реєстратори розрахункових операцій діють як одне ціле та не повинні мати розбіжностей даних більш ніж на 0,1 %. Як наслідок, дані про оприбутковане за даними бухгалтерського обліку пальне повинні відповідати даним реєстратора розрахункових операцій, який є носієм доказової інформації про обіг пального на АЗС.

Способом перевірки наявності неоприбуткованих нафтопродуктів є співставлення даних обліку звітів АЗС за формою № 16-НП, № 17-НП та даних РРО з фактичними вимірюваннями залишків пального в резервуарах, тобто визначення різниці між кількістю нафтопродуктів, які надійшли на АЗС та кількістю реалізованих нафтопродуктів.

Вимірювання рівня нафтопродуктів у резервуарах на АЗС має здійснюватись методами та з дотриманням всіх передбачених вимог щодо здійснення таких замірів, що визначені Інструкцією від 20.05.2008 № 281/171/578/155, яка є спеціальним нормативним актом, що встановлює єдиний порядок організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти і нафтопродуктів та є обов'язковою для всіх суб'єктів господарювання, що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України.

Так, за даними рахунку 281 Переміщення (з густиною) по ТОВ «ВЕЛТАЙМ» за 2015 рік вбачається, що загальна кількість палива за кодом УКТ ЗЕД становить 221 298 кг, що еквівалентно 297 606,011 літрів (47 т.2).

Проте, як було вірно зазначено судом першої інстанції, хоча дані рахунку 281 ТОВ «ВЕЛТАЙМ» і збігаються з даними перевірки (як в рахунку 281 так і в акті перевірки зазначена кількість бензину А-92 за кодом УКТ ЗЕД - 297606 літрів, а.с. 32 т.1), однак відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження оприбуткування підприємством бензину А-92 з кодом УКТ ЗЕД у кількості 157721 літрів та не обґрунтував на підставі яких саме документів визначена різниця 139 885 літрів.

Що стосується доводів відповідача в частині не відображення позивачем безоплатно отриманого ним бензину А-92 код УКТ ЗЕД та оприбуткування палива більше ніж зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних по товару за 2015 рік, де на думку відповідача ТОВ «ВЕЛТАЙМ» було зареєстровано на 4021 літрів бензину А-92 більше, що в грошовому еквіваленті складає 49 860 грн., колегія суддів знаходить такі доводи безпідставними, оскільки, як зазначає сам позивач, відомостей щодо придбання ним бензину А-92 з кодом УКТ ЗЕД матеріали даної справи не містять. Крім того, позивач зауважує на тому, що придбавав у ТОВ «НК-Віфарт» лише бензин А-95 з кодом УКТ ЗЕД , де за умовами договору поставки нафтопродуктів від 18.04.2013 №170401 на адресу ТОВ «ВЕЛТАЙМ» було поставлено 7010 літрів бензину А-95 код УКТ ЗЕД (а.с. 49-52 т.2).

Отже, на думку колегії суддів, результати вимірювання рівня нафтопродуктів у резервуарах на АЗС були здійснені з порушенням вищевказаних вимог Інструкції від 20.05.2008 № 281/171/578/155, оскільки в акті перевірки не зазначено інформації щодо методів, способів та обладнання, за допомогою яких здійснювалось зняття фактичних залишків паливно-мастильних матеріалів як того вимагає вказана Інструкція, з огляду на що інформація щодо фактичної кількості паливно-мастильних матеріалів «Відомість про результати перевірки щодо повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків запасів (товарно-матеріальних цінностей)» не може вважатись достовірною, а відповідно і твердження відповідача про те, що позивач реалізовував паливно-мастильні матеріали, які не є облікованими у встановленому законом порядку, не є доведеним.

Крім того, ані в акті перевірки, ані в письмових запереченнях та поясненнях відповідача не міститься відомостей про те, яким чином контролюючий орган встановив кількість бензину А-92 код УКТ ЗЕД в об'ємі 11031 літрів, на підставі яких первинних документів та у яких контрагентів-постачальників позивач придбав даний об'єм палива, а тому відповідачем у визначеному законом порядку не доведено факт безоплатного отримання ТОВ «ВЕЛТАЙМ» палива та неоприбуткування його у бухгалтерській і податковій звітності.

Аналогічну позицію у подібних правовідносинах висловив Верховний Суд у постанові від 12.06.2018 у справі № 826/18483/13-а (К/9901/3580/18), від 12.12.2018 у справі №819/1026/13-a (К/9901/19561/18).

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві № від 17.02.2017, яке слід визнати нечинним та таким, що підлягає скасуванню.

Що стосується висновків суду першої інстанції, що стали підставою для прийняття ним рішення в частині відмови в задоволенні позову, колегія суддів зважає на наступне.

Згідно з пп.212.1.15 п.212.1 ст.212 Податкового кодексу України платником акцизного податку є особа, яка реалізує пальне.

Згідно з пп.212.3.4 п.212.3 ст.212 Податкового кодексу України особи, які здійснюватимуть реалізацію пального, підлягають обов'язковій реєстрації як платники податку контролюючими органами за місцезнаходженням юридичних осіб, місцем проживання фізичних осіб - підприємців до початку здійснення реалізації пального. Реєстрація платника податку здійснюється на підставі подання особою не пізніше ніж за три робочі дні до початку здійснення реалізації пального заяви, форма якої затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників акцизного податку з реалізації пального, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками акцизного податку.

Відповідно до пункту 215.1 статті 215 Податкового кодексу України до підакцизних товарів належать: нафтопродукти, скраплений газ, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, паливо моторне альтернативне.

Реалізація суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів - це продаж товарів, зазначених у підпункті 215.3.4пункту 215.3 статті 215 Податкового кодексу України (нафтопродукти, скраплений газ, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, а також паливо моторне альтернативне), безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків (абзаци 1, 2 підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Згідно з ДСТУ 4303:2004 «Роздрібна та оптова торгівля. Терміни та визначення понять» роздрібна торгівля - це вид економічної діяльності в сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів кінцевому споживачу та надавання йому торговельних послуг. Торговельна послуга передбачає здійснення додаткової діяльності суб'єкта господарювання в сфері роздрібної та оптової торгівлі з надання допомоги покупцям у здійсненні договору купівлі-продажу товарів, їх доставляння та використовування.

Відповідно до підпункту 214.1.4 пункту 214.1 статті 214 215 Податкового кодексу України базою оподаткування акцизним податком є вартість (з ПДВ) підакцизних товарів, що реалізовані відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 Податкового кодексу України.

Разом з тим, підпунктом 213.1.9 пункту 213.1 статті 213, підпунктом 215.3.10 пункту 251.3 статті 215 215 Податкового кодексу України встановлено, що операції з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів оподатковуються акцизним податком у розмірі 5% від вартості підакцизних товарів.

Підпунктами 34-35 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 року № 1442, передбачено, що заправка автомобілів та інших транспортних засобів населенню провадиться оператором АЗС через паливо-, масло- та газороздавальні колонки. Дозволяється також відпускати нафтопродукти (крім скрапленого вуглеводневого газу) в тару споживача (металеві каністри). Відпуск бензину в тару з полімерних матеріалів і в скляну тару забороняється. Заправка автотранспортних засобів провадиться за допомогою оператора АЗС або водієм самостійно під наглядом оператора.

Відповідно до пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 року № 1442 «Про затвердження Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами» (далі - Правила) розрахунки за продані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, талонів, відомостей на відпуск нафтопродуктів тощо) в установленому законодавством порядку.

Водночас, виникнення об`єкту оподаткування акцизним податком пов`язане насамперед з наявністю передбачених підпунктом 14.1.202 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України умов, а саме: здійснення операції продажу товару кінцевому споживачу для його особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків. При цьому, продаж нафтопродуктів суб`єктам господарювання для їх використання у підприємницькій діяльності не може тлумачитись як роздрібна торгівля нафтопродуктами.

Крім того, Законом України від 24.12.2015 №909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» було внесено зміни до підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України згідно з якими, починаючи з 01.01.2016 року під поняттям реалізації пального визначено будь-які операції з передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України на підставі договорів купівлі-продажу, міни, поставки, дарування, комісії, доручення (в тому числі передача на комісійну/довірчу реалізацію), поруки, інших господарських та цивільно-правових договорів або за рішенням суду, іншого компетентного державного органу чи органу місцевого самоврядування за плату (компенсацію) або без такої, які передбачають перехід права власності або права розпорядження, а також передачу (відпуск, відвантаження) пального на підставі договорів про виробництво із сировини замовника.

Отже, починаючи з 2016 будь-які операції з продажу пального, зокрема через АЗС, оподатковуються акцизним податком, незважаючи на правовий статус покупця та незважаючи на мету, з якою пальне придбається - задоволення особистих (некомерційних) потреб чи з метою комерційного використання (використання в господарській діяльності).

Тобто, затверджуючи вищенаведені зміни до Податкового кодексу України законодавець фактично підтвердив, що операції з реалізації нафтопродуктів на АЗС суб`єктам підприємництва у 2015 не підлягали оподаткуванню акцизом, і лише у 2016 році було запроваджено нові правила оподаткування обсягів пального акцизним податком, що реалізуються на АЗС. У зв`язку з цим, слід зазначити, що оподаткуванню акцизним податком підлягають лише ті підакцизні товари, зокрема нафтопродукти, які реалізовуються безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків.

Натомість, контролюючий орган в контексті вимог чинного законодавства не довів склад податкового правопорушення, а саме факт реалізації позивачем пального кінцевим споживачам, обсяг такої реалізації, визначення суми недоплати акцизного податку, вказавши лише про заниження податкового зобов'язання без встановлення елементів складу цього податкового зобов'язання, а саме: об'єкту, ставки, бази.

При цьому, актом перевірки не був встановлений товар, реалізація якого є об'єктом акцизного податку, оскільки «пальне» як товар не передбачено УКТ ЗЕД, «нафтопродукти» не ідентифіковані відповідно до пункту 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 Податкового кодексу України.

Аналогічну позицію у подібних правовідносинах висловив Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2019 року по справі №810/4438/16.

У зв'язку з цим, вказане порушення спростовує правильність визначення податковим органом розміру грошового зобов'язання з акцизного податку спірним податковим повідомленням-рішенням № від 17.02.2017, яким збільшено суму грошового зобов'язання з акцизного податку за платежем «пальне» на суму 9 870 658,00 грн, в тому числі 7 896 526,00 грн. за основним платежем та 1 974 132,00 грн. штрафних санкцій.

Отже, недоведеність складу податкових правопорушень унеможливлює визначення грошового зобов'язання з акцизного податку податковим повідомленням-рішенням № від 17.02.2017 та застосування штрафних (фінансових) санкцій, а відтак дане податкове повідомлення рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що часткове порушення норм матеріального і процесуального права призвели до помилкового вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині відмови в задоволенні позову та ухвалити в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ``ВЕЛТАЙМ`` задовольнити. В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 250, 308, 315, 317, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛТАЙМ» - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 березня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.02.2017 року № скасувати.

Прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 17.02.2017 року №.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Ганечко О.М.

Суддя Костюк Л.О.

Повний текст постанови виготовлено - 15.08.2019 р.