Справа № 357/3421/19
Суддя: Орєхов О. І.
Дата ухвалення: 2019-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/3421/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 серпня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя - Орєхова О.І.,

за участю секретаря судового засідання - Сокур О.В., Кравченко О.Г.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представникапозивача - адвоката Жукова В.В.,

представника відповідача - Білоцерківського РВ ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області Щербатюка Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в м. Біла Церква Київської області в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника Білоцерківського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Ашурової Лариси Юріївни та Білоцерківського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2019 року громадянин Узбекистану ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до начальника Білоцерківського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступні обставини.

06.03.2019 року Білоцерківським районним відділом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київської області було складено Протокол ПР ЦМУ № 000024 від 06.03.2019 року про нібито вчинення громадянином Узбекистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідка серії НОМЕР_1 , адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП.

06.03.2019 року начальником Білоцерківського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Ашуровою Ларисою Юріївною було винесено Постанову ПН ЦМУ № 000024 від 06.03.2019 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення громадянина Узбекистану ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

13.03.2019 року громадянину Узбекистану ОСОБА_1 сказали розписатися за 06.03.2019 року та вручили копію Протоколу ПР ЦМУ № 000024 від 06.03.2019 року та копію Постанови ПН ЦМУ № 000024 від 06.03.2019 року.

19.03.2019 року громадянин Узбекистану ОСОБА_1 звернувся за правовою допомогою, на що 20.03.2019 року було укладено Договір про надання правової допомоги.

Оскаржувана постанова ПН ЦМУ № 000024 від 06.03.2019 року є незаконною, такою, що підлягає скасуванню так як, позивач не володіє мовою і не вміє читати мовою, на якій ведеться адміністративне провадження, був протиправно позбавлений можливості мати перекладача та можливості користуватися правовою допомогою адвоката.

Відповідач мав обов`язково призначити перекладача, що не було зроблено останнім.

Відсутня в матеріалах адміністративного провадження і відмова ОСОБА_1 від юридичної допомоги адвоката, іншого фахівця у галузі права.

Так, в протоколі зазначено, що громадянин Узбекистану ОСОБА_1 є безробітним.

Одночасно зазначено, що він працевлаштувався без відповідного дозволу, і здійснював торгівлю в магазині. Однак, безробітний одночасно не може бути працевлаштованим, та торгувати в магазині. Це підтверджується і тим, що відсутні будь-які докази як нібито здійснюваної торгівлі, та і нібито здійсненого працевлаштування.

Відповідно, є підстави стверджувати, що начальник Білоцерківського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Ашурова Лариса Юріївна не врахувала зазначених протиріч та грубих порушень закону, внаслідок чого винесла незаконну Постанову ПН ЦМУ № 000024 від 06.03.2019 року.

Крім того, останнім днем строку оскарження постанови ПН ЦМУ № 000024 від 06.03.2019 року є 18.03.2019 року.

Однак, позивач не мав можливості усвідомити зміст протоколу ПР ЦМУ № 000024 від 06.03.2019 року та оскаржуваної постанови через відсутність у справі перекладача, а також захисника. Об`єктивна можливість оскаржити постанову ПН ЦМУ № 000024 від 06.03.2019 року з`явилася після залучення захисника, тобто 20.03.2019 року.

Просив суд причину пропуску визнати поважною та поновити строк звернення до суду та постанову начальника Білоцерківського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Ашурової Лариси Юріївни ПН ЦМУ № 000024 від 06.03.2019 року винесену за адміністративним протоколом ПР ЦМУ № 000024 від 06.03.2019 року у справі про адміністративне правопорушення визнати неправомірною та скасувати, адміністративне провадження закрити через відсутність події та складу адміністративного правопорушення (а.с. 2-5).

Ухвалою судді від 02 квітня 2019 року постановлено відкрити провадження у вказані адміністративній справі та постановлено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 15-16).

Допитаний у судовому засіданні за його згодою у якості свідка в порядку ст. 93 КАС України за допомогою перекладача позивач ОСОБА_1 пояснив суду наступне.

На цей час він проживає у м. Біла Церква. У березні 2019 року він зайшов до магазину своє знайомої та перебуваючи у магазині до нього підійшли четверо чоловіків та попросили надати документи, що посвідчують його особу. На прохання останніх, він в телефоні показав документ, однак був запрошений до міграційної служби. Документи складалися за його відсутністю, він чекав в коридорі, потім йому надали для підпису. Права на перекладача та захисника йому не роз`яснювали. На прохання надання адвоката йому було відмовлено. Документи підписав не розуміючи їх значення. Спілкувалися з ним українською мовою, яку він не розуміє. Також самі документи, які були складені українською мовою та надані йому на підпис, він з них також нічого не зрозумів. Пояснення замість нього були написані чоловіком. Жінки, яка б складала постанову він не бачив, йому постанову надавав чоловік. В постанові та поясненнях ним було написана після того, як чоловік написав на аркуші, а він переписав.

Допитаний в судовому засіданні 13.08.2019 року в якості свідка ОСОБА_8 , останній пояснив, що в березні 2018 року проводилася перевірка мігрантів та при перевірці магазину «Розпродаж» по вулиці Леваневського біла каси побачили чоловіка, в подальшому вияснилося ОСОБА_1 , який здійснював розрахунки за товар. Так як документів у останнього не було, його було запрошено до відділу міграційної служби. В подальшому відносно позивача було складено протокол та постанову про притягнення до адміністративної відповідальності. На питання суду пояснив, що зазначаючи в протоколі, що в подальшому відображено і в постанові порушення позивачем правил перебування в Україні є помилковим, так як є людським фактором. Письмової відмови ОСОБА_1 від перекладача та послуг адвоката він не відбирав. Наголошував на тому, що розмовляв позивач і українською і російською мовою, але дуже погано. Спілкування з позивачем відбувалося більше російською, оскільки її він більше розумів. На питання суду підтвердив, що постанова заповнювалася ним, а підписувалася Ашуровою Л.Ю. Погодився, що дійсно при складанні протоколу та оскаржуваної постанови були допущені помилки.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав адміністративний позов, надав пояснення аналогічні викладеним в позові та просив його задовольнити.

Представник відповідача Білоцерківського РВ ЦМУ ДМС України у м. Києві та Київській області Щербатюк Р.В. письмового відзиву суду не надав. У судовому засіданні усно пояснив, що вимоги позову не визнає, оскільки позивач дійсно порушив правили працевлаштування.

Відповідач - начальник Білоцерківського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Ашурова Л.Ю. у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, письмового відзиву суду не надала.

13 серпня 2019 року за вх. № 29430 судом від відповідача Ашурової Л.Ю. отримано заяву, в якій остання просила слухати справу без її присутності.

В судовому засіданні, яке відбувалось 23 липня 2019 року відповідач начальник Білоцерківського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Ашурова Л.Ю. позовні вимоги визнала. На питання суду пояснила, що позивач дійсно був доставлений до міграційної служби, а не завітав, як було зазначено у протоколі та оскаржуваній постанові. Наголосила, що оскаржувана постанова складалася за відсутності позивача, та складався працівником міграційної служби ОСОБА_8 , а вона лише його підписала. Підтвердила, що позивач не порушив правила перебування в Україні, але чому вказане зазначене в постанові не змогла пояснити.

Суд, вислухавши пояснення сторін та свідка, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши надані відповідачем матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч.1 ст. 203 КУпАП, матеріали даної адміністративної справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з ч. 2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Встановлено, що оскаржувана постанова була винесена відповідачем 06.03.2019 року, тобто останнім днем строку на оскарження постанови ПН ЦМУ № 000024 з урахуванням положень КУпАП є 18.03.2019 року.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом 22.03.2019 року, про що свідчить поштовий конверт (а.с. 13, 14).

Звертаючись з адміністративним позовом, останній просить суд поновити строк для звернення до суду так як, пропущено було з поважних причин, не мав можливості усвідомити зміст протоколу ПР ЦМУ № 000024 від 06.03.2019 року та оскаржуваної постанови через відсутність у справі перекладача, а також захисника. Об`єктивна можливість оскаржити постанову ПН ЦМУ № 000024 від 06.03.2019 року з`явилася після залучення захисника, тобто 20.03.2019 року.

У справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції, містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких с доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб зазначений доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». Отже, як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Як вбачається з рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», правило встановлення обмежень доступу до суду, у зв`язку з пропуском строку звернення, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід, звертати увагу на обставини справи.

Враховуючи необізнаність позивача та не володінням державної мови, яким велося адміністративне провадження відносно останнього та необхідністю звернення до правової допомоги, та те, що пропуск строку для звернення до суду є не значним, суд вважає за необхідним поновити позивачу ОСОБА_1 строк для звернення до суду.

Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що постановою начальника Білоцерківського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Ашурової Лариси Юріївни ПН ЦМУ № 000024 від 06.03.2019 року винесену за адміністративним протоколом ПР ЦМУ № 000024 від 06.03.2019 року у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф у розмірі 5100,00 гривень (а.с. 8-9).

У вказаній постанові зазначено, що станом на 15 годину 00 хвилин 06.03.2019 року в м. Біла Церква по вул. Привокзальній, 3а, до Білоцерківського РВ ЦМУ ДМС завітав громадянин Узбекистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування в Україні, працевлаштування без відповідного дозволу, необхідність якого передбачено законодавством України, здійснював торгівлю в магазині, що є порушенням Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства в Україні».

Оскаржувана постанова була винесена на підставі протоколу про адміністративне правопорушення ПР ЦМУ № 000024 від 06.03.2019 року (а.с. 6-7).

Зі змісту ст. 9 КУпАП слідує, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст.10 КУпАП).

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (ст. 7 КУпАП).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Як передбачено ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - «КУпАП»), порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

З боку відповідача на адресу суду не надходило відзиву на адміністративний позов позивача.

Крім того, суд критично оцінює твердження зазначені в оскаржуваній постанові, оскільки наслідком такого нібито добровільного візиту стало притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 5100,00 грн.

Отже, в протоколі зазначено про роз`яснення позивачу змісту ст. 63 Конституції України, а також його прав та обов`язків, передбачених статтею 268 КУпАП, у тому числі і права на юридичну допомогу адвоката, іншого фахівця в галузі права, а також роз`яснено право виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо особа не володіє мовою, якою ведеться провадження.

Але, в судовому засіданні такі обставини не знайшли свого підтвердження. Судом, у тому числі експериментальним способом, достовірно встановлено, що позивач не володіє державною мовою, якою є українська. Таки висновки суду підтверджуються і показаннями свідків, та поясненнями самого відповідача начальника Білоцерківського районного відділу Центрального міжрегіонального управляння Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області Ашуровою Л.Ю. у судовому засіданні, яке відбувалося 23.07.2019 року.

У цей же день - 06.03.2019 року начальником Білоцерківського районного відділу Центрального міжрегіонального управляння Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області - Ашуровою Л.Ю. було винесено Постанову ПН ЦМУ №000024, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на останнього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100,00 грн.

Отже, складаючи оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення ПН ЦМУ № 000024 від 06.03.2019 року та накладаючи на позивача стягнення у вигляді штрафу, підставою стало те, що останній порушив правило перебування в Україні, працевлаштування без відповідного дозволу, необхідність якого передбачено законодавством України.

Встановлено, що позивач має посвідку на тимчасове проживання та місце проживання та реєстрація ОСОБА_1 зазначено за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 42).

Тому, зазначені у оскаржуваній постанові обставини того, що позивач порушив правило перебування в Україні не знайшло свого підтвердження та такі посилання у постанові є безпідставними.

Стосовно того, що позивач порушив правило працевлаштування без відповідного дозволу, що також стало підставою притягнення останнього до адміністративної відповідальності не знайшло свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Так як, з боку відповідача направляючи на вимогу суду копії матеріалів адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_1 (а.с. 36-39) не надано жодного належного та допустимого доказу того, що позивач дійсно працював без відповідного дозволу та відповідний факт був зафіксований на місці, таких доказів не було надано і під час розгляду справи судом.

Всупереч даним вимогам, суб`єктом владних повноважень жодного доказу в обґрунтування законності винесеної ним постанови та накладення на позивача штрафу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 203 КУпАП, не було в наявності та відповідно, не долучено до матеріалів справи.

Так, єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення.

Однак, суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядати як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

В оскаржуваній постанові зазначено лише те, що позивач сам завітав до Білоцерківського РВ ЦМУ ДМС в м. Біла Церква по вул. Привокзальній, 3а, після чого не зрозуміло з чого працівниками було вирішено, що позивач працює без відповідного дозволу, чим порушив законодавство України.

Отже, крім оскаржуваної постанови та протоколу про адміністративне правопорушення доказів того, що позивач працював, відповідачем не надано.

Крім того, в самій оскаржуваній постанові не вказано, в якому магазині працював позивач та його місце знаходження.

Наданим пояснення від 06.03.2019 року позивачем, які викладені в письмовому вигляді (а.с. 38) суд надає критичної оцінки та враховує ту обставину, що останньому не було надано перекладача, який не розуміє державної мови, якою велося адміністративне провадження та позбавлений правової допомоги.

В судовому засіданні допитаний в якості свідка позивач підтвердив, що є без робітним та не працює, перебуваючи у відділі міграційної служби не розумів дій які вчинялися, та наголосив на тому, що йому було запропоновано поставити лише підписи в документах.

До того ж, свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні, яке відбувалося 13.08.2019 року підтвердив, що позивач був доставлений до міграційної служби для встановлення правових підстав перебування останнього на території України і лише після встановлення, позивача було притягнуто до відповідальності за працевлаштування без відповідного дозволу, необхідність якого передбачено законодавством України.

Крім того, відповідач начальник Білоцерківського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Ашурова Лариси Юріївни визнала позовні вимоги позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 189 КАС України у разі визнання позову відповідачем повністю або частково суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову повністю або у відповідній частині вимог.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи встановлене, суд приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 до начальника Білоцерківського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Ашурової Лариси Юріївни та Білоцерківського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення є таким, що підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 6-8, 19, 20, 72-78, 189, 241-246, 255, 286 КАС України,ст. ст. 7, 9, 247, 251, 252, 286, 288, 289, 293 КУпАП, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги громадянина Узбекистану ОСОБА_1 до начальника Білоцерківського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Ашурової Лариси Юріївни та Білоцерківського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, - задовольнити.

Постанову ПН ЦМУ №000024 від 06.03.2019 року, ухвалену начальником Білоцерківського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Ашурової Лариси Юріївни про накладення адміністративного стягнення на громадянина Узбекистану ОСОБА_1 ,- скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення відносно громадянина Узбекистану ОСОБА_1 за ч.1 ст. 203 КУпАП,- закрити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та проголошено 19.08.2019 року.

Рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов