Справа № 640/7581/19
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/7581/19 Головуючий у І інстанції - Васильченко І.П.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.,

при секретарі: Андрієнко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України ОСОБА_5 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 травня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову, поданої, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 153 КАС України, до подання позовної заяви,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявою про забезпечення позову, в якій зазначав про те, що він має намір звернутись у строк, передбачений КАС України, до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Комісії з добору кандидатів для призначення членами Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Державної судової адміністрації України, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, бездіяльності та рішень щодо проведення публічного конкурсу з добору кандидата для призначення членом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, зобов`язання повторно провести такий конкурс.

При цьому у поданій заяві ОСОБА_1 просив вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- зупинення дії рішення Комісії з добору кандидатів для призначення членами Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 15 квітня 2019 року, утвореної наказом Державної судової адміністрації України № 252 від 12 березня 2019 року, яким визначено переможця конкурсу з добору кандидатів для призначення членом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України ОСОБА_2;

- заборони Голові Державної судової адміністрації України видавати наказ про призначення ОСОБА_2 членом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від Державної судової адміністрації України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 травня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, член Вищої кваліфікаційної комісії суддів України ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 травня 2019 року про забезпечення адміністративного позову, в частині встановлення судом обставин щодо терміну повноважень члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, призначеного на посаду Наказом Голови Державної судової адміністрації України від 05 грудня 2014 року №712/к, виключивши з мотивувальної частини вказаної ухвали абзаци 13-24, починаючи з абзацу "Наказом Голови Державної судової адміністрації України від 05 грудня 2014 року №712/к призначений член Вищої кваліфікаційної комісії суддів України…", та закінчуючи абзацом: "Враховуючи вакантність посади члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, яка прямо визначається в силу наведених вимог законодавства і не потребує документального підтвердження на рівні будь-якого розпорядчого акту…..", як таку, що постановлена з грубим порушенням норм процесуального права.

В апеляційній скарзі член Вищої кваліфікаційної комісії суддів України ОСОБА_5 посилається на порушення судом першої інстанції норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Державна судова адміністрація України подала відзив на апеляційну скаргу, в якій просила у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_5 відмовити у повному обсязі, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 травня 2019 року залишити без змін.

Іншими учасниками справи відзиви на апеляційну скаргу не подавались.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що задоволення заяви ОСОБА_1 у визначений у ній спосіб не сприятиме ефективному захисту або поновленню його порушених чи оспорюваних прав або інтересів, оскільки на момент проведення конкурсу ОСОБА_1 не мав необхідного 15-річного стажу професійної діяльності у сфері права та, відповідно, не міг претендувати на посаду члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, проте призведе до порушення права інших заінтересованих осіб, зокрема переможця конкурсу ОСОБА_2 . Також, судом першої інстанції встановлено відсутність об`єктивних доказів та пояснень, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам Позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливості захисту цих прав, свобод та інтересів, істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без вжиття таких заходів.

Заслухавши пояснення представників члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України ОСОБА_5 та Державної судової адміністрації України, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Згідно зі статтею 151 КАС України, позов може бути забезпечено, зокрема, зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта, забороною відповідачу вчиняти певні дії, встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Здійснюючи обґрунтування щодо відсутності підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, судом першої інстанції зазначено про відсутність об`єктивних доказів та пояснень, що свідчили б про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі.

Також, зазначено, що задоволення заяви ОСОБА_1 у визначений ним спосіб не сприятиме ефективному захисту або поновленню його порушених чи оспорюваних прав або інтересів, оскільки на момент проведення конкурсу останній не мав необхідного 15-річного стажу професійної діяльності у сфері права, та, відповідно, не міг претендувати на посаду члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Як відомо з відкритих джерел, 09 квітня 2019 року Комісією з добору кандидатів для призначення членами Вищої кваліфікаційної комісії суддів України ОСОБА_1 було відмовлено у допуску до участі у конкурсі у зв`язку з відсутністю необхідного стажу професійної діяльності у сфері права, визначеного ч. 1 статті 94 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Інформація про оскарження вказаного рішення ОСОБА_1 відсутня.

З урахуванням вищенаведених обставин та виходячи з обґрунтування поданої ОСОБА_1 заяви про забезпечення позову, мотивувальна частина оскаржуваної ухвали суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову повинна обмежуватися цими обставинами та висновками.

При цьому, колегія суддів вказує на те, що суд першої інстанції виходячи за межі предмету заяви про забезпечення адміністративного позову, встановив обставини, що можуть встановлюватися виключно під час розгляду справи по суті.

Колегія суддів звертає увагу на те, що предметом даного апеляційного перегляду є ухвала про забезпечення позову в частині, встановлення судом обставин щодо терміну повноважень члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, призначено на посаду наказом Голови Державної судової адміністрації України від 05 грудня 2014 року № 712/к, тому завданням апеляційного суду є перевірка обґрунтованості висновку суду першої інстанції про наявність підстав, передбачених ст. 150 КАС України, для постановлення оскаржуваної ухвали, в цій частині.

Колегією суддів встановлено, що 06 травня 2019 року при розгляді заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, предметом адміністративного позову, який останній мав намір подати до суду, повинно було бути виключно протиправність дій, бездіяльность та рішень Комісії з добору кандидатів для призначення членами Вищої кваліфікаційної комісії судців України та Державної судової адміністрації України щодо проведення публічного конкурсу з добору кандидата для призначення членом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, та зобов`язання відповідача повторно провести такий конкурс.

Зокрема, саме про такий предмет майбутнього позову ОСОБА_1 прямо зазначив у заяві про забезпечення позову.

Проте, в мотивувальній частині ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 травня 2019 року зазначено, що: «Наказом Голови Державної судової адміністрації України від 05 грудня 2014 року № 712/к призначений член Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Так, відповідно до вимог статті 92 Законом України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07 липня 2010 року, в редакції, чинній на момент видання зазначеного наказу, до складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України входить, в тому числі, одна особа, яка призначається Головою Державної судової адміністрації України.

Строк повноважень члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України становив шість років з дня набуття повноважень.

Вказана редакція статті 92 Законом України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07 липня 2010 року втратила чинність 29 березня 2015 року у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд», яким Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07 липня 2010 року викладено в новій редакції, п. 5 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого встановлює, зокрема, що члени Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, призначені, в тому числі, Головою Державної судової адміністрації України до набрання чинності цим Законом, здійснюють свої повноваження протягом чотирьох років з дня їх призначення.

Наведене положення, станом на час розгляду заяви ОСОБА_1 , залишається чинним.

30 вересня 2016 року набрав чинність Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02 червня 2016 року, відповідно до якого втратив чинність Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07 липня 2010 року. Пунктом 26 Розділ XII «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону передбачено, що члени Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, обрані (призначені) на посади до набрання чинності цим Законом, продовжують виконувати свої повноваження до закінчення строку, на який їх обрано (призначено).

Тобто, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02 червня 2016 року не встановив додаткового правового регулювання строку повноважень членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України відносно того, що визначений Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд».

Отже, з дати закінчення чотирьохрічного строку повноважень члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (05 грудня 2018 року), призначеного Головою Державної судової адміністрації України до набрання чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд», відповідна посада є вакантною.

Згідно з положеннями п. 5 ч. 2 статті 94 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, два члени Вищої кваліфікаційної комісії суддів України з числа осіб, які не є суддями, призначаються Головою Державної судової адміністрації України.

Частиною 23 статті 95 вказаного Закону визначено, що Голова Державної судової адміністрації України призначає члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України з числа суддів у відставці або інших осіб, які не є суддями, за результатами проведення публічного конкурсу.

Відповідно, повноваження щодо призначення двох членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України є виключними дискреційними повноваженнями Голови Державної судової адміністрації України.

Враховуючи вакантність посади члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України яка прямо визначається в силу наведених вимог законодавства і не потребує документального підтвердження на рівні будь-якого розпорядчого акту, 12 березня 2019 року Головою Державної судової адміністрації України було видано наказ № 252 «Про проведення публічного конкурсу з добору кандидатів для призначення членом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України», яким, зокрема, було затвердженого порядок проведення такого конкурсу та утворено Комісію з добору кандидатів для призначення членами Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.».

Тобто, суд першої інстанції вийшов за межі предмету заяви, що розглядалася, та в оскаржуваній ухвалі встановив обставини, що можуть встановлюватися виключно під час розгляду справи по суті та лише у разі, якщо позов подано з відповідних підстав - зокрема, щодо терміну повноважень члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, призначеного наказом Голови Державної судової адміністрації України № 712/к від 05.12.2014 року.

Оскільки посаду члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, призначеного за квотою Голови Державної судової адміністрації України, займав - ОСОБА_5 , то при розгляді заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову суд першої інстанції вирішив питання, що прямо стосуються прав, інтересів та/або обов`язків ОСОБА_5 .

Таким чином, колегія суддів вважає, що обгрунтування в зазначеній вище мотивувальній частині ухвали суду першої інстанції від 06 травня 2019 року у даній адміністративниій справі, не стосуються предмету майбутніх позовних вимог, що не значиться в обґрунтуваннях чи мотивах заяви щодо вжиття заходів забезпечення позову, тому вона в цій частині не може вважатись такою, що прийнята у відповідності до норм чинного законодавства, тому в цій частині підлягає зміні.

Вирішуючи питання про винесення окремої ухвали щодо грубого порушення Окружним адміністративним судом м. Києва норм процесуального права, колегія суддів зазначає.

Згідно із частиною 8 статті 249 КАС України суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. Такі самі повноваження має Велика Палата Верховного Суду щодо питань передачі справ на розгляд Великої Палати.

Аналізуючи вищенаведене, можна дійти висновку, що постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду.

Крім того, матеріали справи не вказують на достатність обставин, які б зумовили необхідність постановлення апеляційним судом окремої ухвали.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглянувши доводи члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України ОСОБА_5, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає зміні з виключенням з мотивувальної частини абзаци 13 -24.

Керуючись ст. ст. 150, 151, 241, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 травня 2019 року - змінити, виключивши з мотивувальної частини абзаци 13 -24, починаючи з «Наказом Голови Державної судової адміністрації України від 05 грудня 2014 року №712/к призначений член Вищої кваліфікаційної комісії суддів України…», та закінчуючи абзацом: «Враховуючи вакантність посади члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, яка прямо визначається в силу наведених вимог законодавства і не потребує документального підтвердження на рівні будь-якого розпорядчого акту…..».

В решті ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст складено 16.08.2019 року.