Справа № 320/587/19
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/587/19 Суддя (судді) першої інстанції: Лапій С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Пилипенко О.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28.05.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, в якому, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо зменшення основного розміру його пенсії з 88% до 70% від суми грошового забезпечення;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перерахувати та виплатити з 01.01.2018 його пенсію за вислугу років у розмірі 88% від сум грошового забезпечення, здійснивши виплату невідкладно та однією сумою;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо виплати йому 50% суми підвищення пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перерахувати та виплатити йому пенсію у розмірі 100% суми підвищення пенсії, здійснивши виплату невідкладно та однією сумою;

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28.05.2019 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо зменшення основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 88% до 70% від суми грошового забезпечення.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перерахувати та виплатити з 01.01.2018 ОСОБА_1 пенсію за вислугу років у розмірі 88% сум грошового забезпечення.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо виплати ОСОБА_1 50% суми підвищення пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію у розмірі 100% суми підвищення пенсії.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2019 відкрито провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28.05.2019 та призначено до розгляду в порядку письмового провадження на 31.07.2019.

У зв`язку з надходженням апеляційної скарги від ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28.05.2019, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.07.2019 відкладено розгляд справи за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28.05.2019 та призначено розгляд справи на 14.08.2019 в порядку письмового провадження.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.07.2019 відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28.05.2019.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 призначено пенсію відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі 88% від суми його грошового забезпечення, що підлягає врахуванню для призначення пенсії.

Як слідує з протоколу з пенсійної справи від 22.12.2005, основний розмір пенсії позивача становить 88% від грошового забезпечення.

Так, у квітні 2018 року, на підставі статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» та довідки Служби безпеки України проведено перерахунок пенсії.

За наслідками перерахунку розмір пенсії позивача був визначений, виходячи із 70% від грошового забезпечення.

Надалі, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області із заявою, в якій просив надати йому інформацію щодо перерахунку його пенсії.

Проте, листом від 02.01.2019 № 3642/А-01, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області надало позивачу розрахунок його пенсії, з якого слідує, що розмір його пенсії, призначений у розмірі 70% від грошового забезпечення.

Не погоджуючись з такими діями відповідача щодо визначення відсотку від грошового забезпечення на рівні 70% та виплати 50% його пенсії, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, виходив з наступного:

- при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватися норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а внесені зміни до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 70% грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначених пенсій і мають застосовуватися виключно при призначенні нових пенсій. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення;

- приписами Закону №2262-ХІІ, який у спірних правовідносинах є спеціальним, не передбачено можливість сплати пенсії частинами у майбутньому та/або із застереженнями про наявність фінансування, з огляду на що, суд першої інстанції згідно з ч. 3 ст. 7 КАС України, застосував норму зазначеного Закону, який має вищу юридичну силу, ніж постанова Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб». Крім того, судом першої інстанції враховано, що ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому, зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, які виникли між позивачем та відповідачем, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Приписами ст. 13 Закону № 2262 (в редакції, чинній на момент призначення пенсії) було передбачено, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах:

а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення; (Пункт "а" частини першої статті 13 із змінами, внесеними згідно із Законом № 3946-12 від 04.02.94);

б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ (пункт "б" статті 12): за загальний трудовий стаж 25 років - 50 процентів і за кожний рік стажу понад 25 років - один процент відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); ( Пункт "б" частини першої статті 13 в редакції Закону N 3946-12 від 04.02.94);

в) особам, зазначеним у пунктах "а" і "б" цієї статті, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, розмір пенсії за вислугою строків служби збільшується на 10 процентів, а віднесеним до категорій 2, 3 і 4 - на 5 процентів відповідних сум грошового забезпечення. (Пункт "в" частини першої статті 13 із змінами, внесеними згідно із Законом № 3946-12 від 04.02.94).

Загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 80 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів. (ч. 2 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»)

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI, внесено зміни до частини 2 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII, яким встановлено, що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 80 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

Так, пунктом 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 27.03.2014 № 1166-VІІ передбачено, що обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом.

Отже, при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватися норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції цілком обгрунтовано зазначив, про те, що при розрахунку розміру підвищення до пенсії на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103, максимальний її розмір має обраховуватися із вказаного у довідці про грошове забезпечення, але виходячи із розміру пенсії у процентах, право на які особа набула на момент виходу на пенсію і розмір яких (процентів) не може бути зменшено наступними змінами в законодавстві.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 04.02.2019 у зразковій справі № 240/5401/18.

Таким чином, відповідач при перерахунку пенсії позивача, відповідно до ст. 63 Закону № 2262, неправильно застосував ст. 13 вказаного Закону, з огляду на що, його дії щодо перерахунку пенсії позивача із застосуванням максимального розміру пенсії 70% є протиправними, а перерахунок пенсії позивача має бути здійснений із застосуванням розміру пенсії 88% відповідних сум грошового забезпечення.

Відповідач допустив помилку у розмірі, з якого має бути обрахований максимальний розмір пенсії, саме при здійсненні вказаного перерахунку, а тому, перерахунок пенсії позивача, відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262 від 09.04.1992 із застосуванням максимального розміру пенсії 88% відповідного грошового забезпечення має бути проведений з 01.01.2018.

Крім того, частиною третьою статті 52 Закону № 2262-ХІІ, встановлено, що виплата пенсій провадиться за поточний місяць загальною сумою у встановлений строк, але не пізніше останнього числа місяця, за який виплачується пенсія.

Відповідачем було встановлено такий порядок виплати підвищення до пенсії позивача: у період з 01 січня по 31 грудня 2018 року - 50 % щомісячно; у період з 01 січня по 31 грудня 2019 року - 75 % щомісячно; з 01 січня 2020 року - 100 % щомісячно.

Колегія суддів з даного приводу зазначає, що встановлюючи такий порядок виплати пенсії у новому розмірі, відповідач керувався п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Зазначена норма передбачає, що виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 01 січня 2018 року у таких розмірах: з 01 січня 2018 р. - 50 відсотків; з 01 січня 2019 р. по 31 грудня 2019 р. - 75 відсотків; з 01 січня 2020 р. - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року.

Колегія суддів враховує, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року у справі № 826/3858/18, що залишена без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року, п. п. 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» були визнані протиправними та нечинними.

Відповідно до частини 2 статті 255 КАС України, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року набрало законної сили 05 березня 2019 року.

Отже, з 05 березня 2019 року, пенсія позивачу підлягає виплаті у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що вказаними пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України № 103 врегульовані строки виплати пенсій, а не порядок проведення перерахунку.

У зв`язку з чим, питання строків виплати доплат до пенсії за результатами проведеного перерахунку, тобто, частини пенсії особи, а також розмірів такої доплати, не охоплюються поняттям «порядок проведення перерахунку пенсії».

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Право на виплати у сфері соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16 грудня 1974 року у справі «Міллер проти Австрії», де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні «Гайгузус проти Австрії» від 16 вересня 1996 року, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

У пунктах 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006, Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності.

В розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, позивач, отримуючи пенсію відповідно Закону № 2262-ХІІ, мав законні сподівання на своєчасне здійснення перерахунку пенсії у визначених законодавством випадках та виплату перерахованої пенсії без будь-яких обмежень.

Таким чином, враховуючи, що п. 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» були чинним на момент з 01.01.2018 по 04.03.2019, виплата пенсії, з урахуванням 100% суми підвищення пенсії підлягає з 05.03.2019.

З огляду на зазначене, позов підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині висновків про дату, з якої необхідно виплачувати 100% підвищення пенсії.

В частині стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 10000,00 грн., колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та звертає увагу на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача на його користь судові витрати на професійну правничу допомогу, які були сплачені ним у зв`язку із розглядом справи, у розмірі 24000,00 грн.

Згідно з приписами ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Так, ч. 3 ст. 134 КАС України, встановлено для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 4 ст. 134 КАС України)

Згідно з ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт; 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони або публічним інтересом до справи.

У свою чергу, відповідно до ч. 6, 7 ст. 134 КАС України, у разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, з аналізу наведених правових норм, вбачається, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, варто зазначити, що склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Також, на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем 22.01.2019 укладено договір про надання правової допомоги з АБ «Івана Хомича» № 01-01/19. (а. с. 37-40)

На підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано до суду першої інстанції квитанцію про сплату за договором про надання правової допомоги від 23.01.2019 у розмірі 10000,00 грн., акт прийому-передачі надання правничої допомоги від 30.01.2019, розрахунок витрат на професійну правничу допомогу на суму 12000,00 грн. (а. с. 41-42, 44)

Слід зазначити, що договір про надання правової допомоги № 01-01/19 від 22.01.2019 у п. 2 містить опис робіт (завдань), що відповідають предмету позову в даній справі, квитанція про оплату послуг адвоката від 23.01.2019 має прив`язку до договору про надання правової допомоги № 01-01/19 від 22.01.2019.

Згідно акта прийому-передачі надання правничої допомоги від 30.01.2019, вартість наданої правової допомоги адвоката складається з: консультацій з правових питань - 3000,00 грн., правової оцінки та аналізу судової практики - 2500,00 грн., збирання (отримання) доказів - 1500,00 грн., написання (складання) позовної заяви - 5000,00 грн. Всього - 12000,00 грн.

В частині відшкодування позивачу вартості витрат на професійну правничу допомогу за надані послуги правової оцінки та аналізу судової практики у розмірі 2500,00 грн., колегія суддів вважає заяву необгрунтованою, оскільки послуга «правова оцінка та аналіз судової практики», охоплюється загальною діяльністю адвоката та може бути віднесена до витрат при підготовці та поданні позовної заяви.

Колегія суддів, при цьому, зазначає, що зустрічі, консультації та переговори з клієнтом, збір та огляд доказів, вивчення та аналіз документів є необхідними процедурами, без яких надання правничої допомоги не може вважатись ефективною.

Також, варто врахувати, що дана справа є незначної складності, а зазначені в акті прийому-передачі від 30.01.2019 та розрахунку витрат на професійну правничу допомогу складові - консультації з правових питань та збирання (отримання) доказів не розкриті належним чином (у повнім мірі) та не дають змогу проаналізувати обсяг наданої правової допомоги та витраченого часу адвокатом, з огляду на що, колегія судів, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про зменшення розміру таких витрат до 6000,00 грн., які підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

В частині апеляційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає таке.

Так, в апеляційній скарзі, позивач вказує на те, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки вважає, що рішення в цій частині прийнято з порушенням норм матеріального права, з формальним підходом та без повного з`ясування всіх обставин справи.

Положеннями ст. 56 Конституції України, передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Приписами ст. 1167 Цивільного кодексу України, визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 цієї Постанови, визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів дійшла висновку, що вимога позивача щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 150000,00 грн. є необґрунтованою, оскільки розмір суми відшкодування моральної шкоди та характер моральних чи фізичних страждань, моральних переживаннях або інших негативних явищ, заподіяних йому саме незаконними діями з боку відповідача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та заподіянням йому шкоди, позивачем жодним доказом не доведений.

Водночас, з врахуванням наведеного вище, колегія суддів зазначає, що сам по собі факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди.

За таких обставин і правового врегулювання, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди слід відмовити за відсутністю підстав.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального права по суті позовних вимог, проте помилково визначено дату, з якої позивачу необідно виплачувати 100% підвищення пенсії, а також помилково визначено розмір судових витрат до стягнення з відповідача, що не відповідає ч. 5 ст. 134 КАС України, та є підставою для скасування судового рішення в цій частині, згідно з ст. 317 КАС України.

Доводи та обгрунтування апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області частково спростовують висновки суду першої інстанції, а апеляційна скарга ОСОБА_1 є необгрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 132, 134, 139, 243, 315, 317, 321, 322, 325, 328-331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 28.05.2019 - скасувати в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію у розмірі 100% суми підвищення пенсії; стягнення на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Прийняти нову постанову в цій частині.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію у розмірі 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, з 05.03.2019.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 28.05.2019 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

О.Є. Пилипенко