Справа № 826/16658/18
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2019-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 серпня 2019 року № 826/16658/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доГоловного управління Держпраці у Київській області
провизнання протиправною та скасування постанови
В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Держпраці у Київській області, у якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими особами №КВ1065/57/АВ/ТД/ФС-449 від 02 жовтня 2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки уповноваженими особами контролюючого органу не вимагались цивільно-правові договори при проведенні перевірки, у зв`язку з чим останнім зроблено хибний висновок про порушення частини 1 та 3 статті 34 Кодексу законів про працю України, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню у зв`язку з відсутністю в діях позивача факту порушення норм закону.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Крім того, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2018 року задоволено заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваної постанови.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, виходячи з того, що під час перевірки виявлено факт виконання трудових обов`язків без належного оформлення, а саме встановлено факт неоформлених трудових відносин роботодавця ФОП ОСОБА_1 з громадянкою ОСОБА_2 , яка займала посаду продавця-консультанта ТРЦ «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1, а тому оскаржувана постанова прийнята в межах та на підставі чинного законодавства.

Позивач подав відповідь відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що посилання відповідача у відзиві на те, що санкції нараховані за неоформлення громадянки ОСОБА_2 , як найманого працівника є хибними, у зв`язку з тим, що представником позивача ОСОБА_3 надано з цього приводу пояснення. В поясненнях ОСОБА_3 підтвердив, що на момент перевірки громадянка ОСОБА_2 не була найманим працівником позивача.

Дослідивши матеріали справи, врахувавши думки представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

На підставі наказу про проведення інспекційного відвідування №3179 від 04 вересня 2018 року та направлення на проведення інспекційного відвідування №1065 від 05 вересня 2018 року Головним управлінням Держпраці у Київській області проведено інспекційне відвідування Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на предмет додержання законодавства про працю, неоформлення трудових відносин.

Під час інспекційного відвідування уповноваженою особою контролюючого органу 05 вересня 2018 року було вручено адміністратору ОСОБА_4 вимогу про надання документів №1065 від 05 вересня 2019 року, якою зобов`язано керівника ФОП ОСОБА_1 надати у строк до 12 години 00 хвилин 06 вересня 2018 року документи відповідно до переліку, в тому числі й копії договорів цивільно-правового характеру.

Крім цього, 05 вересня 2018 року відібранні пояснення у громадянки ОСОБА_2 , в яких вона зазначила, що займає посаду продавця-консультанта без оформлення трудових відносин.

Разом з тим, представник позивача ОСОБА_3 в своїх поясненнях від 06 вересня 2018 року зазначив, що на момент проведення інспекційного відвідування 05 вересня 2018 року громадянка ОСОБА_2 прийнята на роботу продавцем-консультантом станом на 06 вересня 2019 року, оформлена відповідно до законодавства. Подано повідомлення до фінансової служби Дарницького району.

В той же час наголосив на тому, що виконати вимогу від 05 вересня 2018 року №1065 неможливо у зв`язку з відсутністю найманих працівників станом на 05 вересня 2018 року.

Інспекційним відвідуванням встановлено порушення, а саме:

- у порушення вимог частин 1 та 3 статті 34 Кодексу законів про працю України трудовий договір роботодавцем ФОП ОСОБА_1 у письмовій формі не було укладено з працівником (продавцем-консультантом) ОСОБА_2 , яка на момент інспекційного відвідування 05 вересня 2018 року знаходилась на робочому місці в ТРЦ «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1.

Вищезазначене порушення зафіксоване в Акті інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю №КВ 1065/57/АВ від 06 вересня 2018 року.

Оскільки у ФОП ОСОБА_1 під час інспекційного відвідування встановлено порушення законодавства про працю Головним управлінням Держпраці у Київській області винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №КВ1065/57/АВ/ТД/ФС-449 від 02 жовтня 2018 року.

Не погоджуючись з такими діями відповідача позивач звернувся з даним позовом до суду.

При вирішенні спору по суті, суд виходив з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України від 05 квітня 2007 року №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон №877).

Відповідно до статті 1 Закону №877, державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №96 (далі - Положення №96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який, серед іншого, реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Відповідно до підпункту 6 пункту 4, 7 Положення №96, Держпраці відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом. У свою чергу ГУ Держпраці у Київській області є таким територіальним управлінням, юрисдикція якого поширюється на Київську область та місто Київ.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю визначається постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»», якою затверджений Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок №295).

Відповідно до пункту 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці.

Відповідно до підпункту 6 пункту 5 Порядку № 295, інспекційні відвідування проводяться за інформацією ДФС та її територіальних органів про факти порушення законодавства про працю, виявлені у ході здійснення контрольних повноважень.

Основні засади здійснення контролю за додержанням законодавства про працю визначені Конвенцією Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, яка ратифікована Законом України від 08 вересня 2004 року №1985-IV і є частиною національного законодавства України та застосовується в порядку, передбаченому Законом України «Про міжнародні договори України».

Відповідно до статті 12 Конвенції інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право: безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції; проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються, і зокрема: наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм; вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких прописано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги; зобов`язувати вивішувати об`яви, які вимагаються згідно з правовими нормами; вилучати або брати з собою для аналізу зразки матеріалів і речовин, які використовуються або оброблюються, за умови повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що матеріали або речовини були вилучені або взяті з цією метою.

Відповідно до статті 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509 затверджено порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі - Порядок №509).

Відповідно до пункту 2 Порядку №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Відповідно до пунктів 3-6 Порядку №509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу. Справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд. У разі надходження від суб`єкта господарювання або роботодавця, якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений начальником управління Держпраці, його заступниками, але не більше ніж на 10 днів. Про розгляд справи Держпраці та її територіальні органи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в Держпраці чи її територіальному органі, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Щодо висновків акту перевірки по суті та оскаржуваної постанови від 02 жовтня 2018 року №КВ1065/57/АВ/ТД/ФС-449 суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частини 1 статті 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі; додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім; 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При цьому, Верховний Суд України у пункті 7 Постанови Пленуму від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснив, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Відповідно до частини 3 статті 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з цього, обов`язковою передумовою допуску працівника до роботи є укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Позивач в позовній заяві зазначає, що громадянка ОСОБА_2 з 03 вересня 2018 року надавала послуги позивачу за цивільно-правовим договором від 03 вересня 2018 року.

За результатами наданих послуг сторонами складено та підписано акт приймання передачі наданих послуг.

Також позивач зазначає, що за надані послуги громадянці ОСОБА_2 сплачено грошові кошти у розмірі 500,00 грн. з урахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору, крім цього позивачем нараховано та сплачено єдиний соціальний внесок в розмірі 110,00 грн.

В підтвердження даних обставин позивачем до суду надано належним чином завірені копії: цивільно-правового договору без номеру від 03 вересня 2018 року, акту приймання-передачі наданих послуг без номеру від 05 вересня 2018 року, платіжні доручення від 25 вересня 2018 року №23, №24, №25, 26.

Проте, суд критично ставиться до даних обставин, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, уповноваженою особою контролюючого органу видана вимога про надання документів №1065 від 05 вересня 2018 року, яку отримав адміністратор ОСОБА_4 05 вересня 2018 року.

Вищезазначеною вимогою, зобов`язано керівника ФОП ОСОБА_1 надати документи необхідні для проведення інспекційного відвідування, зокрема, копії договорів цивільно-правового характеру.

Разом з тим, в поясненнях, наданих представником ФОП ОСОБА_1 , зазначено, що на момент проведення інспекційного відвідування громадянка ОСОБА_2 прийнята на роботу в якості продавця-консультанта 06 вересня 2018 року та подано повідомлення про це до відповідного органу.

Даний факт спростовується поясненнями, які відібранні у громадянки ОСОБА_2 , в яких остання зазначила, що 05 вересня 2018 року о 15 годинні 45 займала посаду продавця-консультанта без оформлення трудових відносин.

Більше того, ФОП ОСОБА_1 не виконано вимогу про надання документів №1065 від 05 вересня 2018 року в частині надання копії договорів цивільно-правового характеру уповноваженій особі контролюючого органу до 06 вересня 2018 року до 12 години 00 хвилин, а копія цивільно-правового договору без номеру від 03 вересня 2018 року надано лише до суду 11 жовтня 2018 року.

Крім цього, в поясненнях представник ФОП ОСОБА_1 зазначив, що станом на 05 вересня 2018 року у ФОП ОСОБА_1 відсутні найманні працівники.

В той же час, як вбачається з вимоги №1065 від 05 вересня 2018 року, примірник вимоги отримано адміністратором ОСОБА_4 , а не особисто ФОП ОСОБА_1 .

На думку суду вищезазначені факти свідчать про оформлення позивачем цивільно-правового договору і належне оформлення громадянки ОСОБА_2 відбулось лише після виявлення службовими особами Головного управління Держпраці у Київській області допущених позивачем порушень.

Наступне ж виконання позивачем покладених на нього чинним законодавством обов`язків та усунення допущених порушень (у т. ч. до моменту інспекційного відвідування) не може бути підставою для звільнення від відповідальності за допущені порушення законодавства про працю, якщо покладення такої відповідальності відбувається уповноваженим органом у порядку та спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пунктів 27-29 Порядку №295, у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності. У разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються. Заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 26 квітня 2018 року по справі № 823/708/17 (провадження № К/9901/747/17), заходи щодо притягнення до відповідальності - штрафи у сфері порушення законодавства про працю - застосовуються незалежно від факту усунення виявлених порушень та не можуть бути підставою для уникнення застосування контролюючими органами та органами у сфері нагляду зазначених заходів.

З огляду на сукупність встановлених під час розгляду справи обставин, суд доходить висновку, що при прийнятті оскаржуваної постанови від 02 жовтня 2018 року №КВ1065/57/АВ/ТД/ФС-449 відповідач діяв на підставах, у спосіб та в межах повноважень, наданих йому чинним законодавством, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Відповідно до частини 6 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо відмови у задоволенні позову заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки судом не знайдено підстав для задоволення позову, також не підлягає задоволенню і клопотання про розподіл судових витрат, які, за таких обставин, слід віднести на рахунок позивача.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 242 - 246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №КВ1065/57/АВ/ТД/ФС-449 від 02 жовтня 2018 року - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко