Справа № 461/8686/17
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/7298/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Дідик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 травня 2019 року, головуючий суддя - Стрельбицький В.В., ухвалене о 11:26 год. у м. Львові, повний текст якого складено 24.05.2019 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту містобудування Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Товариство з обмеженою відповідальністю «СУВЕНІРГАЛ» про визнання протиправним та скасування наказу, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги - ОСОБА_1 до Департаменту містобудування Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог товариство з обмеженою відповідальністю «СУВЕНІРГАЛ» про визнання протиправним та скасування наказу, та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги Громадського об`єднання «Екофорум Львів» до Департаменту містобудування Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись до суду з позовами до Департаменту містобудування Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «СУВЕНІРГАЛ», у яких просили визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту містобудування Львівської міської ради 26.12.2014 року № 445 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на будівництво ТзОВ «СУВЕНІРГАЛ» багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом на АДРЕСА_1 зі знесенням існуючих будівель», із змінами внесеними наказом Департаменту містобудування ЛМР від 24.07.2015 року № 222.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалися на те, що будівництво на АДРЕСА_1 здійснюється з порушенням законодавства, оскільки проводиться на земельній ділянці, що не відведена для цієї мети, з грубим порушенням вимог містобудівного законодавства. Спірний житловий багатоквартирний будинок збудовано на земельній ділянці, що відноситься за цільовим призначенням до земель транспорту, до яких належать землі, надані підприємствам, установам та організаціям залізничного, автомобільного транспорту і дорожнього господарства, морського, річкового, авіаційного, трубопровідного транспорту та міського електротранспорту для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту і розвитку об`єктів транспорту.

Відповідач протиправно без зміни цільового призначення спірної земельної ділянки, незважаючи на обмеження (обтяження) щодо режиму використання земельних ділянок, погоджених ГУAM і МУЗР, на функціональне призначення спірної земельної ділянки визначене у плані зонування території м. Львова, з порушенням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, ст.ст. 17,18,19,24,29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», на підставі неправдивої інформації щодо цільового призначення земельної ділянки, протиправно видав містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на будівництво ТЗОВ «СУВЕНІРГАЛ» багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом на АДРЕСА_1 .

Вважали, що будівництво спірного будинку на не відведеній для цих цілей земельній ділянці у відповідності до генерального плану м. Львова, затвердженого ухвалою міської ради № 3924 від 30.09.2010 року порушує їх права та інтереси, зокрема, безпечні умови для життя та здоров`я.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 15 травня 2019 року в задоволенні адміністративних позовів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та Громадського об`єднання «Екофорум Львів» відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративні позови ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та Громадського об`єднання «Екофорум Львів» задовольнити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржений наказ є протиправним, оскільки невідповідність намірів забудови земельної ділянки положенням містобудівної документації на місцевому рівні є підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень. Зазначає, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 передана в оренду ТзОВ «СУВЕНІРГАЛ» без права будівництва, реконструкції та посадки багаторічних насаджень. Також, апелянт вказує на те, що оскаржений наказ фактично обмежує права позивача у вільному володінні і розпорядженні належним їй майном.

В судовому засіданні представники ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та Громадського об`єднання «Екофорум Львів» підтримали подану апеляційну скаргу, вважають оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримали доводи, зазначені у апеляційній скарзі.

Представник відповідача та ТзОВ «СУВЕНІРГАЛ» заперечили проти апеляційної скарги, вважають оскаржене рішення суду законним та обґрунтованим та просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 26 грудня 2014 року наказом №445 Департаменту містобудування Львівської міської ради затверджено містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на будівництво ТзОВ «СУВЕНІРГАЛ» багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом на АДРЕСА_1 зі знесенням існуючих будівель» з внесеними змінами відповідно до наказу Департаменту містобудування Львівської міської ради від 24.07.2015 року №222.

Відмовляючи в задоволенні адміністративних позовів, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржений наказ, як акт індивідуальної дії, на час звернення позивача з позовом за своєю суттю вже реалізований, а відтак і вичерпав свою дію, а також жодним чином не порушує права, свободи та інтереси позивачів та не заподіює їм шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

зАналіз наведених норм дає підстави для висновку, що звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. А тому особа повинна довести, що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі є предметом судового захисту.

Так, відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року N 7-рп/2009 вказав, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

Як видно з матеріалів справи, будівництво багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями будинку громадського призначення та підземним паркінгом на АДРЕСА_1 зі знесенням існуючих будівель завершено, що підтверджується Сертифікатом серії ЛВ № 36 від 28.12.2016 року, який засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта будівництва проектній документації та підтверджує його готовність до експлуатації.

Позивачами оскаржується наказ № 445 від 26.12.2014 року «Про затвердження містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки та будівництво ТзОВ «СУВЕНІРГАЛ» багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом на АДРЕСА_1 зі знесенням існуючих будівель» із змінами, внесеними Наказом від 24.07.2015 року № 222, який є актом індивідуальної дії, та на момент виникнення спірних правовідносин є реалізований та вичерпав свою дію.

Так, з матеріалів справи видно, що 03.09.2015 року між ОСОБА_2 та ПП «Липова Алея» було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , предметом якого є згода сторін на укладення в майбутньому основного Договору купівлі-продажу квартири у строк не пізніше 30.03.2017 року.

Основний договір між сторонами не укладався, отже попередній договір купівлі-продажу квартири квартири АДРЕСА_2 втратив дію.

Крім цього, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є власником квартири у будинку АДРЕСА_1 , попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 втратив дію, Громадське об`єднання «Екофорум Львів» не є учасником (суб`єктом) правовідносин, передбачених в оскаржуваному наказі, як акту індивідуальної дії, відтак оскаржений наказ не породжує для позивачів жодних прав та обов`язків, а тому і не надає права на захист, тобто права на звернення до суду з цим позовом.

Щодо покликань апелянта про те, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 передана в оренду ТЗОВ «СУВЕНІРГАЛ» без права будівництва, реконструкції та посадки багаторічних насаджень, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із п. 1 ухвали Львівської міської ради від 25.01.2017 року №513 передано ТзОВ «СУВЕНІРГАЛ» земельну ділянку площею 0,2086 га на по АДРЕСА_1 в оренду терміном на 10 років, за рахунок земель житлової та громадської забудови за функцією використання землі комерції для обслуговування існуючих будівель, у тому числі у межах червоних ліній земельну ділянку площею 0,037 га без права будівництва, реконструкції та посадки багаторічних насаджень.

З наведеного слід дійти висновку про те, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,2086 га включає в себе земельну ділянку у межах червоних ліній загальною площею 0,037 га, яка і земельною ділянкою без права будівництва, реконструкції та посадки багаторічних насаджень.

Таким чином, помилковими є покликання про те, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,2086 га є без права будівництва, реконструкції та посадки багаторічних насаджень в цілому.

Також безпідставними є покликання позивачів про те, що відповідно до листа Державного підприємства Державний інститут проектування міст «Містопроект» від 07.04.2017 року №247/12-1 земельна ділянка по АДРЕСА_1 відноситься до земель транспорту, оскільки офіційними даними ДЗК інститут не володіє, а згідно даних публічної карти ЗК, цільове призначення зазначеної земельної ділянки - для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (п. 2 листа, а.с. 168).

Також, колегія суддів зазначає, що спірна земельна ділянка відноситься до земель - землі комерції для обслуговування існуючих будівель, оскільки таке підтверджується, зокрема, договором оренди землі від 25.04.2007 року, ухвалою Львівської міської ради від 25.01.2007 року №513, висновком управління архітектури і містобудування від 29.06.2006 року №2-8697/20, довідкою ЛУЗР (а.с. 19) та ін.

Покликання в судовому засіданні представника Громадського об`єднання «Екофорум Львів» про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при розгляді адміністративної справи колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Крім цього, згідно із ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, у п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунТзОВувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду попередньої інстанції про безпідставність задоволення адміністративних позовів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ГО «Екофорум Львів».

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 травня 2019 року у справі №461/8686/17 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 243 КАС України - з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький

Повний текст постанови складено 14.08.2019 року.