Справа № 826/10158/18
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Ісаєнко Ю.А., Мельничука В.П.

за участю секретаря Такаджі Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 травня 2019 року

у справі №826/10158/18 (розглянутої у порядку письмового провадження)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

до відповідача Малинської районної державної адміністрації Житомирської області,

та Управління праці та соціального захисту населення Малинської районної державної адміністрації Житомирської області,

треті особи: Малинська районна рада Житомирської області,

та Чоповицька селищна рада Малинського району Житомирської області

про визнання протиправними дій та рішення

В С Т А Н О В И Л А :

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно - Західна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі по тексту - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Малинської районної державної адміністрації Житомирської області (далі по тексту - відповідач 1), Управління праці та соціального захисту населення Малинської районної державної адміністрації Житомирської області (далі по тексту - відповідач 2), треті особи: Малинська районна рада Житомирської області (далі по тексту - третя особа 1), Чоповицька селищна рада Малинського району Житомирської області (далі по тексту - третя особа 2), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Малинської районної державної адміністрації Житомирської області в частині не передбачення коштів на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян при розробці місцевого бюджету Малинського району на 2017 рік;

- визнати протиправною діяльність Управління праці та соціального захисту населення Малинської райдержадміністрації Житомирської області в частині невиконання вимог пункту 6 «Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256, а саме не реєстрації за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 додаткових зобов`язань за фактично надані послуги пільгового поїзду залізницею окремим категоріям громадян зі станцій та зупиночним пунктам, що розташовані в межах Малинського району за цей же період та не надсилань інформації про додаткові зобов`язання щомісяця до 18 числа фінансовому органу Малинської районної державної адміністрації;

- стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Малинської районної державної адміністрації Житомирської області на користь ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» 454 586,03 грн. шкоди, заподіяної протиправними діями та бездіяльністю відповідачів у сумі витрат, які понесла залізниця на перевезення пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах за період з 01.01.2017 по 31.12.2017.

Позовні вимоги мотивовано тим, що згідно діючого законодавства щодо пільг, компенсацій і гарантій позивачем протягом 2017 року надавались послуги по пільговому перевезенню окремих категорій громадян у приміському сполученні зі станцій та зупиночних пунктів Малинського району на загальну суму 454 586 грн.03 коп.

Однак, відповідачами безпідставно не відшкодовано витрат залізниці, оскільки всупереч чинній державній програмі уповноважений державою головний розпорядник коштів ухиляється від виконання відповідної частини своїх зобов`язань, визначених державною програмою, відмовляючи в компенсації залізниці витрат за пільговий проїзд окремих категорій громадян. Відповідач 2 відмовляється від укладання договору про порядок відшкодування витрат від перевезень окремих категорій громадян, що мають відповідні пільги, залізничним транспортом в приміському сполучені за рахунок коштів місцевого бюджету, посилаючись на відсутність відповідних видатків у вигляді субвенцій у Державному бюджеті на 2017 рік.

Крім того, органами місцевої державної адміністрації не забезпечено виконання державної програми соціального захисту населення - не передбачили у річному кошторисі Малинського району на 2017 рік відповідних видатків та не перерахували із місцевого бюджету кошти на рахунок позивача.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивачем було подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Відповідачами було подано відзиви на апеляційну скаргу в яких зазначено, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою та просять залишити її без задоволення.

В судовому засіданні представники позивача підтримали вимоги та доводи апеляційної скарги та просили скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом при винесенні рішення норм процесуального та матеріального права.

Представник Управління праці та соціального захисту населення Малинської районної державної адміністрації Житомирської області в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги заперечував та просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити з огляду на її необґрунтованість та безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, хоча були належним чином повідомленні про час та місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню в частині з ухваленням в цій частині нового рішення з таких підстав.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 315, статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове судове рішення у відповідній частині, якщо визнає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, протягом 2017 року позивач в межах Малинського району Житомирської області здійснював перевезення залізничним транспортом пільгових категорій громадян. Витрати на перевезення таких пасажирів позивач зазначав у облікових формах у розрізі категорій пільговиків (пенсіонери за віком, ліквідатори наслідків аварії на ЧАЕС, інваліди загального захворювання) і щомісячних рахунках, які він надсилав відповідачу.

Копії облікових форм і розрахунків за 2017 рік та поштових повідомлень про вручення відповідачу у матеріалах справи справі (а.с. 16-49, 50-54 т. 1). Згідно з розрахунками позивача сума витрат на перевезення ним пільгової категорії громадян склала 454 586, 03 грн. (а.с. 15 т. 1).

Представник відповідача 1 не визнав даний розрахунок, оскільки проведений в односторонньому порядку та просив провести звірку на відповідність вказаної суми (а.с.46-47 т. 1).

Договір про перевезення пільгової категорії громадян залізничним транспортом у 2017 між сторонами не укладався. Позивач направив відповідачу 2 листом від 18.01.2017 № ДН-4/01-4/68, копія якого наявна в матеріалах справи, проект договору про відшкодування витрат за перевезення пільгової категорії громадян залізничним транспортом з пропозицією його підписання, однак, як пояснили представники сторін, відповідач 1 його не підписав. (а.с. 63 т. 1).

З наданих позивачем копій листів від 10.02.2017 №17/11-02/352, від 19.06.2017 № ДН-4/01-4/723, від 21.01.2017 №ДН-4/01-4/100, від 18.01.2017 №ДН-4/01-4/68, від 14.03.2017 №ДН-4/01-4/723 та інших убачається, що ПАТ «Укрзалізниця» неодноразово повідомляла відповідачів про відсутність компенсації витрат на перевезення пільгової категорії громадян у 2017 році, листувалася з приводу звіряння надані населенню послуг з перевезення певної категорії громадян та пропозицій щодо укладення договорів (а.с.57, 59, 62, 63, 66, 57-80 т. 1).

Листом від 10.07.2017 № 16/1227 та листом № 578/01 від 14.06.2018, копії яких наявні в матеріалах справи, Малинська райдержадміністрація повідомила позивачу та відповідачу 2 про відсутність кошторисних призначень, також при заблокованих рахунках Управління праці та соціального захисту населення райдержадміністрація не може виконувати договірні зобов`язання, у зв`яку із чим укладення договору про відшкодування витрат за перевезення пільгової категорії громадян залізничним транспортом на даний час неможливо та пропонують звернутися щодо стягнення пільг до відповідних селищних рад, на території яких знаходяться землі, надані у користування залізничного транспорту та існування фінансового ресурсу (а.с.74, 142 т. 1).

Також позивач листувався з Малинською районною радою з приводу відшкодування витрат щодо перевезення пільгової категорії громадян (а.с.55, 56, 58 т. 1).

З наданих Управлінням праці та соціального захисту населення Малинської районної державної адміністрації до заперечень доказів убачається, що протягом 2017 року щомісячно від позивача надходили листи з інформацією про кількість перевезених пасажирів пільгових категорій громадян Малинського району із зазначенням сум (а.с. 126-137).

Також відповідачем 2 отримано розрахунок Коростенської дирекції залізничних перевезень від 11.10.2016 потреби в коштах на компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян залізничним транспортом приміського сполучення по Малинському району (а.с. 138, 139 т. 1).

Відповідач 2 неодноразово звертався до Малинської сільської ради, Голови Малинської районної державної адміністрації, начальника управління фінансів Малинської райдержадміністрації щодо виділення коштів на відшкодування витрат, зокрема, по компенсаційним виплатам за пільговий проїзд окремих категорій громадян на залізничному транспорті КЕКВ 2610 в сумі 1 143 722, 1 грн. (а.с. 143-150 т. 1).

Управлінням фінансів Малинської райдержадміністрації повідомлено, що в районному бюджеті існує обмеженість фінансового ресурсу. Додаткові кошти районного бюджету спрямовуються, в першу чергу, на виплату заробітної плати з нарахуваннями, на оплату енергоносіїв та на вирішення нагальних проблем району. Крім того, є невиконання доходної частини в сумі 1,1 млн. грн. Тому виділити кошти з районного бюджету на компенсацій ні виплати за пільговий проїзд на залізничному транспорті в сумі 481 538, 87 грн. не має можливості (а.с. 142 т. 1).

Також, загальний розрахунок не був затверджений на сесії у необхідній сумі згідно з витягом з бюджетного запиту на 2017 рік (а.с. 140-141 т. 1).

З огляду на вказані обставини, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що місцевим бюджетом і кошторисом відповідачів не було затверджено видатків на компенсацію витрат на пільгове перевезення окремих категорій громадян Малинського району у 2017 році, у зв`язку із чим відповідач 1 не укладав договір з позивачем, не брав та не реєстрував бюджетних зобов`язань із здійснення платежів на компенсацію зазначених витрат, оскільки відповідно до ст. 48 БК України не вправі був це робити. Видатки на зазначені цілі затверджувались і не виділялись, що в свою чергу, стало перешкодою для укладення відповідачем 1 з позивачем договорів на відшкодування витрат залізниці по перевезенню пільгової категорії пасажирів, як наслідок, у відповідача не виникла заборгованість по таким платежам.

Однак колегія суддів не може в повній мірі погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

На підставі частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини шостої статті 9 Закону України «Про залізничний транспорт» для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Пільгове перевезення пасажирів залізничним транспортом передбачено низкою законодавчих актів України, зокрема, Законами України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», а також постановою Кабінету Міністрів України від 17 травня 1993 року № 354.

Отже, забезпечуючи пільгове перевезення окремих категорій громадян, держава поклала на себе обов`язок відшкодовувати за рахунок державного або місцевого бюджетів збитки, понесені залізничним транспортом.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету визначений постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року № 256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» (далі - Порядок № 256).

Згідно з частиною першою статті 102 Бюджетного кодексу України видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті «б» пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 256 головним розпорядником коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Пунктом 5 Порядку № 256 головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 256 у разі виникнення додаткових зобов`язань головні розпорядники коштів місцевих бюджетів надсилають щомісяця до 18 числа фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) уточнену інформацію про фактично нараховані у поточному місяці суми. Зазначені фінансові органи готують уточнені реєстри нарахованих у поточному місяці сум та подають їх до 20 числа Міністерству фінансів АРК, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби Автономної Республіки Крим, областях, міст Києві та Севастополі.

Із наведеного слідує, що саме на управління соціального захисту населення місцевих адміністрацій (у справі - відповідач), які є головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, покладено обов`язок відшкодовувати підприємствам залізничного транспорту витрати, понесені за пільгове перевезення громадян.

Механізм розрахунку обсягів компенсаційних виплат залізницям за пільгові перевезення окремих категорій громадян, яким таке право надано законом, що здійснюються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, а також субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на зазначені цілі, встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2009 року № 1359 «Про затвердження порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян» (далі - Порядок № 1359).

Згідно з пунктами 9, 10 Порядку № 1359 на підставі місячної станційної звітності залізниці складають облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного або місцевих бюджетів, згідно з додатком. Для компенсації недоотриманих коштів облікова форма складається окремо для органу виконавчої влади, який є головним розпорядником бюджетних коштів, передбачених на цю мету державним бюджетом, та органу виконавчої влади, який є головним розпорядником коштів, виділених місцевим бюджетом.

Залізниці не пізніше ніж 15 числа місяця наступного звітного періоду подають відповідним головним розпорядникам коштів рахунок на суму, яка підлягає компенсації, та облікові форми.

Головні розпорядники коштів, передбачених на компенсаційні виплати, після надходження їх на власні рахунки у п`ятиденний строк перераховують зазначені кошти відповідній залізниці (пункт 11 Порядку № 1359).

Системний аналіз наведених правових положень свідчить про те, що із виконанням позивачем обов`язку перевезення усіх пільгових категорій громадян кореспондується обов`язок відповідача -2 компенсувати всі витрати, понесені позивачем у зв`язку з таким перевезенням.

Відтак, відсутність бюджетних асигнувань не може слугувати підставою невиконання зобов`язань щодо компенсації пільгового проїзду залізничним транспортом окремих категорій населення.

Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у постановах від 14 листопада 2018 року та від 15 березня 2019 року (справи № 761/10304/15-а, № 761/25336/15-а відповідно). Зокрема Верховний Суд зазначив про те, що не може слугувати підставою невиконання зобов`язань щодо компенсації пільгового проїзду залізничним транспортом окремих категорій населення посилання відповідача на відсутність асигнувань, позаяк виконанню обов`язку позивача перевезення усіх пільгових категорій громадян кореспондується обов`язок компенсації відповідачем усіх витрат, понесених позивачем у зв`язку з таким перевезенням.

Таким чином, кошти в сумі 454 586,03 грн., заявлені позивачем до стягнення з відповідача, фактично є втратами підприємства, які воно понесло, надавши послуги з перевезення пільговим категоріям громадян, і які відповідач повинен відшкодувати.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, що позивач направив відповідачу 2 лист від 18.01.2017 № ДН-4/01-4/68 з проектом договору про відшкодування витрат за перевезення пільгової категорії громадян залізничним транспортом з пропозицією його підписання. Однак, УПСЗН Малинської РДА вказаний договір не підписала, мотивувавши це тим, що обмеженість фінансового ресурсу районного бюджету і відсутність кошторисних призначень на 2016 рік унеможливлює укладення такого договору (а.с. 63 т. 1).

Тобто, відмова відповідача у підписанні договору мотивована відсутністю бюджетних асигнувань на такі цілі.

Зважаючи на обставини цієї справи у взаємозв`язку з наведеними правовими положеннями, колегія суддів приходить до висновку, що не підписавши договір про відшкодування витрат за перевезення пільгової категорії громадян залізничним транспортом та не відшкодувавши позивачу понесені витрати, відповідач-2 допустив протиправну бездіяльність щодо ухилення від виконання обов`язку, покладеного на нього чинним законодавством.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 червня 2019 року у справі № 826/8236/17.

Щодо визнати протиправною бездіяльність Малинської районної державної адміністрації Житомирської області в частині не передбачення коштів на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян при розробці місцевого бюджету Малинського району на 2017 рік колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 7 Бюджетного кодексу України одним із принципів бюджетної системи України є принцип самостійності - Державний бюджет України та місцеві бюджети є самостійними. Органи місцевого самоврядування коштами відповідних місцевих бюджетів не несуть відповідальності за бюджетні зобов`язання одне одного, а також за бюджетні зобов`язання держави. Самостійність бюджетів забезпечується закріпленням за ними відповідних джерел доходів бюджету, правом відповідних органів державної влади та органів місцевого самоврядування визначати напрями використання бюджетних коштів відповідно до законодавства України, правом відповідних місцевих рад самостійно і незалежно одне від одного розглядати та затверджувати відповідні місцеві бюджети.

Відповідно до підпункту 3 пункту 2 статті 22 Бюджетного кодексу України головними розпорядниками бюджетних коштів можугь бути виключно за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, - місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників. Якщо згідно із законом місцевою радою не створено виконавчий орган, функції головного розпорядника коштів відповідного місцевого бюджету виконує голова такої місцевої ради.

Таким чином, компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян віднесено до видатків, що здійснюються з бюджетів міст обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно з законом та перспективним планом формування територіальних громад.

Статтею 91 Бюджетного кодексу України передбачено здійснення видатків з місцевих бюджетів на місцеві програми соціального захисту окремих категорій населення та компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Відповідно до статті 20 Бюджетного кодексу України у бюджетному процесі на рівні місцевих бюджетів застосовується програмно-цільовий метод. Особливими складовими програмно-цільового методу у бюджетному процесі є. бюджетні програми, відповідальні виконавці бюджетних програм, паспорти , бюджетних програм, результативні показники бюджетних програм. Бюджетні програми визначаються головними розпорядниками бюджетних коштів.

На підставі наведеного, розпорядженням голови районної державної адміністрації від 16 грудня 2016року№ 318 було схвалено проект районної Програми фінансування компенсаційних виплат на надання пільг з послуг зв`язку, інших передбачених законодавством пільг, на компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян у 2016 - 2017 роках. Вказана Програма була подана та в установленому порядку затверджена рішенням чотирнадцятої сесії Малинської районної ради сьомого скликання від 21 грудня 2016 року №176. Даною Програмою передбачена виплата компенсації за проїзд залізничним транспортом пільгових категорій громадян на приміських маршрутах загального користування у 2016-2017 роках (в межах кошторисних призначень).

Згідно зі статтею 7 Бюджетного кодексу України одним із принципів бюджетної системи України є принцип збалансованості - повноваження на здійснення витрат бюджету мають відповідати обсягу надходжень бюджету на відповідний бюджетний період.

Відповідно до частини 4 статті 77 Бюджетного кодексу України районні ради при затвердженні відповідних бюджетів враховують у першочерговому порядку потребу в коштах на оплату праці працівників бюджетних установ відповідно до встановлених законодавством України умов оплати праці та розміру мінімальної заробітної плати; на проведення розрахунків за електричну та теплову енергію, водопостачання, водовідведення, природний газ та послуги зв`язку, які споживаються бюджетними установами.

Стаття 75 Бюджетного кодексу України визначає порядок складання проектів місцевих бюджетів. Згідно з частинами 4, 5 цієї статті головні розпорядники бюджетних коштів організують розроблення бюджетних запитів для подання місцевим фінансовим органам у терміни та порядку, встановлені цими органами. Головні розпорядники бюджетних коштів забезпечують своєчасність, достовірність та зміст поданих місцевим фінансовим органам бюджетних запитів, які мають містити всю інформацію, необхідну для аналізу показників проекту місцевого бюджету, згідно з вимогами місцевих фінансових органів.

Місцеві фінансові органи на будь-якому етапі складання і розгляду проектів місцевих бюджетів здійснюють аналіз бюджетного запиту, поданого головним розпорядником бюджетних коштів, з точки зору його відповідності меті, пріоритетності, а також дієвості та ефективності використання бюджетних коштів. На основі результатів аналізу керівник місцевого фінансового органу приймає рішення про включення бюджетного запиту до пропозиції проекту місцевого бюджету перед поданням його на розгляд місцевим державним адміністраціям, виконавчим органам відповідних місцевих рад.

З урахуванням наведеного, при розробці проекту районного бюджету на 2017 рік кошти на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян не були передбачені через недостатність коштів районного бюджету та необхідність фінансування в першу чергу захищених статей бюджету.

Отже, при формуванні проекту районного бюджету України на 2017 рік райдержадміністрацією було дотримано вимоги та норми Бюджетного кодексу України, Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та статті 19 Конституції України, а тому твердження Апелянта щодо бездіяльності райдержадміністрації в частині не передбачення коштів на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян при розробці районного бюджету на 2017 рік є необґрунтованим та безпідставним.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнати протиправною діяльність Управління праці та соціального захисту населення Малинської райдержадміністрації Житомирської області в частині невиконання вимог пункту 6 «Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256, а саме не реєстрації за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 додаткових зобов`язань за фактично надані послуги пільгового поїзду залізницею окремим категоріям громадян зі станцій та зупиночним пунктам, що розташовані в межах Малинського району за цей же період та не надсилань інформації про додаткові зобов`язання щомісяця до 18 числа фінансовому органу Малинської районної державної адміністрації;

- стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Малинської районної державної адміністрації Житомирської області на користь ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» 454 586,03 грн. шкоди, заподіяної протиправними діями та бездіяльністю відповідачів у сумі витрат, які понесла залізниця на перевезення пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 з прийняттям в цій частині нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Малинської райдержадміністрації Житомирської області та стягнення на користь позивача 454 586,03 грн. витрат, які понесла залізниця на перевезення пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах за період з 01.01.2017 по 31.12.2017, з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 242, 246, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 травня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Малинської райдержадміністрації Житомирської області в частині невиконання вимог пункту 6 «Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256, а саме не реєстрації за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 додаткових зобов`язань за фактично надані послуги пільгового поїзду залізницею окремим категоріям громадян зі станцій та зупиночним пунктам, що розташовані в межах Малинського району за цей же період та не надсилань інформації про додаткові зобов`язання щомісяця до 18 числа фінансовому органу Малинської районної державної адміністрації та стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Малинської районної державної адміністрації Житомирської області на користь ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» 454 586,03 грн. шкоди, заподіяної протиправними діями та бездіяльністю відповідачів у сумі витрат, які понесла залізниця на перевезення пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 - скасувати.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Малинської райдержадміністрації Житомирської області в частині невиконання вимог пункту 6 «Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256, а саме не реєстрації за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 додаткових зобов`язань за фактично надані послуги пільгового поїзду залізницею окремим категоріям громадян зі станцій та зупиночним пунктам, що розташовані в межах Малинського району за цей же період та не надсилань інформації про додаткові зобов`язання щомісяця до 18 числа фінансовому органу Малинської районної державної адміністрації;

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Малинської районної державної адміністрації Житомирської області на користь ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» 454 586,03 грн. шкоди, заподіяної протиправними діями та бездіяльністю відповідачів у сумі витрат, які понесла залізниця на перевезення пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах за період з 01.01.2017 по 31.12.2017.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Малинської районної державної адміністрації Житомирської області (11106, Житомирська обл., м. Малин, вул.. Тараскіна. 5 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (01601, м. Київ, вул. Лисенка, 6, ) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 6818,79 (шість тисяч вісімсот вісімнадцять) гривень 79 копійок.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст.329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

В.П. Мельничук

Повний текст постанови виготовлено 15 серпня 2019 року.