Справа № 420/4237/19
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2019-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4237/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

15 липня 2019 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо неврахування для обчислення розміру пенсії ОСОБА_1 страхового стажу у один рік два місяці шістнадцять днів навчання у Одеському технікуму залізничного транспорту ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1974 року по 16.11.1975 року та страхового стажу, у чотири роки два місяці двадцять два дні роботи у кооперативі «Авангард» за період з 27.02.1990 року по 05.07.1994 року;

- зобов`язати Малиновське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі здійснити перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням страхового стажу навчання у Одеському технікуму залізничного транспорту ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1974 року по 01.08.1978 року та з урахуванням страхового, стажу роботи у кооперативі «Авангард» за період з 27.02.1990 року по 05.07.1994 року, починаючи з дати виникнення права - 02.04.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог у позовній заяві зазначено, що рішенням Малиновського об`єднаного управління ПФУ у місті Одесі 44 від 24.05.2019 р. позивачу була призначена пенсія за віком у розмірі 4663 гривні на місяць з 02.04.2019 р. Відповідачем при призначенні пенсії до страхового стажу протиправно не враховано частину часу навчання у Одеському технікуму залізничного транспорту ім. Ф.Е. Дзержинського, а саме 1 рік 2 місяці 16 днів та період роботи в кооперативі «Авангард» з 27.02.1990 по 05.07.1994 р. (тобто 4 роки 2 місяці 22 дні), оскільки «запис про звільнення завірений печаткою УССР, тобто держави, яка на той час не існувала згідно з постановою Верховної Ради України від 24.08.1991 р. №1427 та Угодою про створення Співдружності Незалежних Держав від 10.12.1991 р. №1958. Згідно з дипломом серії НОМЕР_5 ОСОБА_1 21 червня 1978 року підтверджено навчання у Одеському технікуму Залізничного транспорту ім. Ф.Е. Дзержинського протягом 1974-1978 років та здобуття кваліфікації техніка-електромеханіка. Згідно із записами 14, 15 у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , 27.02.1990 р. (тобто, за часів УРСР) ОСОБА_1 було прийнято на посаду начальника дільниці промислової вентиляції кооперативу «Авангард», та 05.07.1994 р. звільнено за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України. Останній запис завірено печаткою з реквізитами Української радянської соціалістичної республіки. Жодним нормативно-правовим актом не передбачено, коли втрачають чинність печатки підприємств, установ, організацій, в оформленні реквізитів яких наявне посилання на Українську радянську соціалістичну республіку. Отже, не може вважатись нечинним запис у трудовій книжці з печаткою з реквізитами УРСР, оскільки у 1994 році підприємства, установи, організації могли користуватись печатками з написом «УРСР» у зв`язку з правовою невизначеністю питання знищення та/або заміни печаток із написом «УРСР» на печатки із написом «Україна».

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22.07.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження в порядку ст.263 КАС України.

Вказаною ухвалою судом також встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи та витребувано у відповідача належним чином засвідчену копію всієї пенсійної справи позивача.

Окрім того, у вказані ухвалі роз`яснено учасникам справи, що в даній категорії справи, заявами по суті справи є позов та відзив (ч. 3 ст. 263 КАС України).

06.08.2019 року (вх. №28125/19) від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Так, у відзиві в обґрунтування правової позиції, з посиланням на фактичні обставини справи, Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Одеській області зазначено, що об`єднаним управлінням був зарахований період навчання позивача в Одеському технікумі Залізничного транспорту ім. Ф. Б. Дзержинського з 01.09.1974 по 21.06.1978 згідно наданого диплому № НОМЕР_2 та період навчання на денній формі в Одеському технологічному інституті холодильної промисловості з 01.09.1978 по 09.12.1979 згідно записів у першій трудовій книжці позивача. Однак, об`єднаним управлінням не врахований період з 22.06.1978 по 31.08.1978, оскільки згідно наданих документів позивач не навчався у навчальному закладі. Об`єднаним управлінням не зараховано період роботи в кооперативі «Авангард» з 27.02.1990 по 05.07.1994 р., оскільки запис про звільнення завірений печаткою УССР, адже після набрання чинності постанови Верховної Ради України від 24.08.1991 р. №1427 та Угоди про створення Співдружності Незалежних Держав від 10.12.1991 р. №1958 записи про звільнення, завірені печаткою УССР, тобто держави, якої вже не існувало, не дійсні.

Зважаючи на вищевикладене відповідач вказує, що розрахунок страхового стажу позивача відповідає вимогам діючого законодавства, тому підстави для визнання протиправними дій головного управління відсутні.

Враховуючи вищевикладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

06.08.2019 року (вх. №28123/19) від представника відповідача на виконання вимог ухвали суду надійшли матеріали пенсійної справи позивача.

Так, дана адміністративна справа розглядається судом за правилами спрощеного позовного провадження в порядку ст.263 КАС України.

Згідно ч.2 ст.263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст.120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ч.6 ст.120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

З урахуванням положень ч.1 ст.120, ст.263 КАС України, останнім днем для вирішення даної справи є 15.08.2019 року.

Отже, дана адміністративна справа вирішується судом 16.08.2019 року у межах строку, визначеного ст. 263 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позов і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судам встановлено наступні факти та обставини.

ОСОБА_1 з 02.04.2019 року призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.41) з урахуванням страхового стажу 34 роки 2 місяці 2 дні (а.с.42).

Судом встановлено, що 10.06.2019 року позивач звернувся до Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі із заявою (а.с.69), в якій просив надати письмові роз`яснення, які періоди його трудової діяльності не враховані при нарахуванні пенсії та просив надати посилання на законодавчу базу щодо припинення дії печаток СРСР, союзних республік.

У відповідь на вказану заяву, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області листом від 24.06.2019 року №1321/К-11 (а.с.33) повідомило позивача про те, що період роботи в кооперативі «Авангард» з 27.02.1990 по 05.07.1994 не зарахована до стразового стажу, оскільки запис про звільнення завірений печаткою УССР, тобто держави, яка на той час не існувала згідно з постановою Верховної Ради України від 24.08.1991 р. №1427 та Угодою про створення Співдружності Незалежних Держав від 10.12.1991 р. №1958.

Позивач, не погоджуючись з діями відповідача щодо неврахування при призначенні йому пенсіє періоду навчання в Одеському технікуму Залізничного транспорту ім. Ф.Е. Дзержинського та періоду роботи у кооперативі «Авангард» за період з 27.02.1990 по 05.07.1994 р., звернувся до суду із даним позовом.

Дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період часу з 01.09.1974 року по 21.06.1978 року навчався у Одеському технікумі залізничного транспорту ім. Ф.Е.Дзержинського, що підтверджується дипломом НОМЕР_3 (а.с.11).

Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ), громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

За приписами ч. 4 ст. 24 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон 1058-IV) періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ч.1 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Перелік видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, визначено ст. 56 Закону № 1788-ХІІ, підпунктом "д" ч.3 якої передбачено, що до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно п. 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Як вбачається з розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 (а.с.42), при обчисленні йому пенсії до стразового стажу позивача було враховано період його навчання у Одеському технікуму залізничного транспорту ім. Ф.Е.Дзержинського з 01.09.1974 року по 21.06.1978 року.

Таким чином, вимога позивача визнати протиправними дії Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо неврахування для обчислення розміру пенсії ОСОБА_1 страхового стажу у один рік два місяці шістнадцять днів навчання у Одеському технікуму Залізничного транспорту ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1974 року по 16.11.1975 р. є необґрунтованою та задоволенню не підлягає, оскільки такий стаж відповідачем при призначенні позивачу пенсії було враховано.

Щодо вимоги позивача зобов`язати Малиновське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі здійснити перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням страхового стажу навчання у Одеському технікуму Залізничного транспорту ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1974 року по 01.08.1978 року, то у її задоволенні також слід відмовити, оскільки позивачу обчислено та відповідно виплачується пенсія з урахуванням періоду навчання ОСОБА_1 у Одеському технікумі залізничного транспорту ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1974 року по 21.06.1978 року.

При цьому суд зазначає, що позивачем ні до суду, ні до відповідача не надавались докази навчання позивача у період з 22.06.1978 року по 01.08.1978 року ні у Одеському технікуму Залізничного транспорту ім. Ф.Е. Дзержинського, ні у інших у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Щодо вимог позивача врахувати стаж його роботи у кооперативі «Авангард» за період з 27.02.1990 по 05.07.1994 р., суд зазначає наступне.

Згідно пункту 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи-працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права та інтереси.

Таким чином позивач не несе відповідальність за порушення третіми особами вимог ведення трудових книжок.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.03.2018 р. у справі №754/14898/15-а провадження № К/9901/11030/18 та від 17.07.2018 у справі №220/989/17, провадження № К/9901/3158/17.

Трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, а отже твердження відповідача, що період роботи з 27.02.1990 р. по 05.07.1994 р. зарахувати до страхового стажу не можливо в зв`язку з тим, що період роботи позивача в даній організації завірено печаткою УРСР не ґрунтуються на жодній нормі законодавства, оскільки відсутні норми, які визначали б обов`язок підприємств замінювати печатки та штампи після проголошення Україною незалежності. Не впливає на права та законні інтереси позивача і факт припинення статусу СРСР як суб`єкта міжнародного права, а також факт створення Співдружності Незалежних Держав.

Та обставина, що підприємство не змінило свою печатку новою після припинення СРСР, не робить документи, які засвідчені нею, нечинними. Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, а у сукупності з іншими матеріалами справи ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу.

В позовній заяві позивач просить суд визнати противоправними дії Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо неврахування для обчислення розміру пенсії ОСОБА_1 страхового стажу у чотири роки два місяці двадцять два дні роботи у кооперативі «Авангард» за період з 27.02.1990 по 05.07.1994 р.

В той же час, суд зазначає, що відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом.

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

Таким чином, законодавством розмежовано поняття дії та бездіяльність суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що дії суб`єкта владних повноважень - це активна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Невиконання суб`єктом владних повноважень своїх повноважень, встановлених законодавством становить бездіяльність цього суб`єкта, а дії, вчинені ним під час здійснення управлінських функцій є діями суб`єкта владних повноважень у розумінні ст. 5 КАС України.

Таким чином, з урахуванням наведених судом законодавчих норм та встановлених обставин, належним способом захисту прав позивача, який суд має застосувати у цій справі шляхом виходу за межі позовних вимог, є визнання саме протиправною бездіяльності Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо неврахування для обчислення розміру пенсії ОСОБА_1 періоду роботи у кооперативі «Авангард» за період з 27.02.1990 року по 05.07.1994 року.

Згідно з п.23 ч.1 ст.4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Тому, з огляду на те, що позивачу неправомірно не було враховано при призначенні пенсії стаж роботи у кооперативі «Авангард» за період з 27.02.1990 року по 05.07.1994 року, з метою забезпечення прав та інтересів позивача та оскільки вимога позивача про зобов`язання Малиновське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі здійснити перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням страхового стажу у кооперативі «Авангард» за період з 27.02.1990 по 05.07.1994 р., починаючи з дати виникнення права 02.04.2019 року є похідною вимогою від вимоги про визнання протиправними дії, суд дійшов висновку, що вона також є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно квитанції №ПН1471 від 15.07.2019 року. позивачем сплачено судовий збір за подання вказаного адміністративного позову у розмірі 768,40 грн.

З урахуванням задоволення позовної заяви, суд доходить висновку, що судовий збір у розмірі 768,40 грн. підлягає стягненню на користь позивача з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 205, 242-246, 250, 251, 255, 263, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо неврахування для обчислення розміру пенсії ОСОБА_1 періоду роботи у кооперативі «Авангард» за період з 27.02.1990 року по 05.07.1994 року.

Зобов`язати Малиновське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі перерахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 з урахуванням страхового стажу у кооперативі «Авангард» за період з 27.02.1990 по 05.07.1994 р., починаючи з дати виникнення права 02.04.2019 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі за рахунок бюджетних асигнувань Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_4 );

Відповідач - Малиновське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі (вул.Прохорівська, 3, м.Одеса, 65007; ).

Суддя С.М. Корой

.