Справа № 200/3699/19-а
Суддя: Давиденко Т.В.
Дата ухвалення: 2019-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2019 р. Справа№200/3699/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Давиденко Т.В. , розглянувши в

порядку письмового провадження адміністративний позов

ОСОБА_1

до відповідача Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України

Донецької області

про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1, адреса листування: а/с 77, м.Маріуполь, 87515, ІПН НОМЕР_1) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (вул. Зелінського, 27а, м. Маріуполь, 87548, ) про:

- визнання дій Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 протиправними;

- скасування рішення Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №91 від 28.09.2018 за №11003/34-1/05 про відмову в призначенні пенсії;

- зобовязання Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1), до загального страхового стажу періоди роботи з 23.06.1978 по 22.06.1992, з 02.07.1992 по 12.10.1992, з 22.10.1992 по 11.06.1993 згідно з записами у трудовій книжці на підприємствах Ждановский трест столовых и ресторанов №1, Мариупольское АТП 11431 та Государственное предприятие ресторан Чайка;

- зобовязання Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити мені пенсію згідно до ч. 1 ст. 26 розділу III Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування з 26.07.2018 року;

- зобов'язання Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити ОСОБА_1 виплату недоотриманої пенсії у відповідності до ст. 46 ЗУ Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з 26.07.2018 (з дня звернення до Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії) до часу прийняття рішення суду за цим позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15 березня 2019 року (суддя Зеленов А.С.) відкрито провадження в адміністративній справі і справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2019 року (суддя Зеленов А.С.) позовну заяву ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначене на 08.05.2019 року на 09 год. 30 хв.

21 травня 2019 року справа передана на розгляд судді Давиденко Т.В. згідно протоколу розподілу справи між суддями у звязку з відсутністю на роботі з невідомих причин судді Зеленова А.С.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року адміністративну справу № 200/3699/19-а прийнято до провадження суді ОСОБА_3 та призначено підготовче засідання на 26 червня 2019 року.

26 червня 2019 року розгляд справи відкладено до 24 липня 2019 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24 липня 2019 року було вирішено закрити підготовче провадження та справу розглядати в порядку письмового провадження.

Сторони про відкриття провадження повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що позивач неправомірно відмовив у призначенні пенсії, оскільки внесені до трудової книжки зміни дати народження, що стали підставою для не зарахування окремих періодів її роботи, здійснені у порядку та у спосіб, визначені чинним законодавством.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі з аналогічних підстав, зазначених в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведене, суд розглядає позовну заяву в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, відзиву, суд з'ясував наступні обставини справи.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є громадянкою України, про що свідчить паспорт громадянина України серії ВВ № 827839, виданого Жовтневим РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області 17 червня 1999 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1. Позивач претендує на призначення пенсії за віком відповідно до положень частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про обєднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошове утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7,8 пункту 4 Положення).

26 липня 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. Дана заява була прийнята відповідачем за № 4230.

За наслідком розгляду зазначеної заяви позивача рішенням від 28 вересня 2018 року № 91 (вих. № 11003/34-1/05) «Про відмову в призначенні пенсії» відповідачем відмовлено у призначенні пенсії за віком та визначено, що позивач має право укласти договір про добровільну участь у системі загальнообовязкового державного пенсійного страхування.

З аналізу зазначеного рішення відповідача вбачається, що підставою для відмови у призначенні позивачеві пенсії стала відсутність у неї загального (страхового) стажу через не зарахування пенсійним органом певних періодів роботи позивача. А саме, відповідачем не було зараховано такі періоди: з 23 червня 1978 року по 22червня 1992 року, з 02 липня 1992 року по 12 жовтня 1992 року та з 22 жовтня 1992 року по 11 червня 1993 року.

Судом, на підставі оскаржуваного рішення відповідача встановлено, що підставою для відмови у зарахуванні зазначених періодів роботи позивача слугувало виправлення у даті народженні позивача на титульному аркуші трудової книжки позивача.

Відомості про роботу позивача підтверджується записами трудової книжки серії БТ-І № 8090774, виданої на імя «Кирюта Лилия Викторовна», ІНФОРМАЦІЯ_2. Судом також встановлено, що рік народження позивача на титульному аркуші її трудової книжки дійсно має виправлення з 1978 року на 1960 рік, про що зроблено відповідну відмітку у трудовій книжці, яка завірена печаткою відділу кадрів. При цьому записи трудової книжки за спірні періоди виправлень не мають та зроблені відповідно до вимог чинного законодавства, мають відомості про період та характер виконуваної роботи.

Також, судом встановлено що робота позивача у період з 23 червня 1978 року по 22 червня 1992 року підтверджена Архівною довідкою від 14 лютого 2019 року № 0556/05-01, виданою на імя ОСОБА_4 Комунальною установою Маріупольської міської ради «Трудовий архів м. Маріуполя». Період роботи з 21 червня 1993 року по грудень 1997 року підтверджено архівною довідкою від 14 лютого 2019 року № 0557/05-01.

На звернення позивача на урядову «Гарячу лінію» з питань її пенсійного забезпечення листом головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 11 січня 2019 року вих. № КІ-8820377 позивача поінформовано про умови порядок призначення пенсії за віком та повідомлено, що за розглядом поданих нею документів для призначення пенсії пенсійним органом обраховано загальний трудовий стаж 22 роки 09 місяці 22 дні, якого недостатньо для призначення їй пенсії. Також, позивача поінформовано, що право на призначення пенсії вона набуде по досягненню 63 років з 26 січня 2023 року.

Листом відповідача від 30 січня 2019 року вих. № 97/Н-38-01-01 надано аналогічну інформацію та додатково повторно скеровано на адресу її представника відповідне рішення про відмову у призначенні їй пенсії за віком.

Не погоджуючись із діями відповідача та прийнятим їм рішенням, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Отже, спірним питання у даній справі є правомірність не зарахування періодів роботи позивача до її загального (страхового) стажу за наявності виправлень у трудовій книжці.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до положень частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Закон України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у звязку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно норм статті 1 цього Закону громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно норм статті 26 зазначеного Закону Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки ІНФОРМАЦІЯ_3 і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Відповідно до положень частини 3 цієї статті у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 15 до 16 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 15 до 17 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 15 до 18 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 15 до 19 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.

При цьому, відповідно до частин 4 зазначеної статті Закону, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 (надалі Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Суд зауважує, що матеріали справи, зокрема, заява про призначення пенсії та/або розписка-повідомлення, не містять відомості щодо реалізації зазначених повноважень.

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. Розписка-повідомлення, сформована при зверненні позивача за призначенням пенсії не містить переліку документів недостатніх для призначення, але містить власноруч здійснений запис позивача: «Обязуюсь в течении 3х месяцев предоставить справку о зарплате, так как в справке с труд. архива нет 60ти месяцем». Натомість, до спливу визначеного строку відповідачем прийнято рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії. Відповідачем не надано доказів щодо здійснення дій для отримання пенсійним органом додаткових документів, необхідних для зарахування до загального стажу позивач спірних періодів його роботи чи надання допомоги/сприяння для отримання цих документів позивачем.

Також, суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв'язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Суд зазначає, що трудова книжка позивача містить записи щодо роботи позивача у зазначені періоди. Відповідні записи тр свідчать про зайнятість позивача за відповідною посадою, внаслідок чого підлягають зарахуванню до загального стажу.

На підставі досліджених матеріалів справи суд доходить висновку, що при прийманні документів позивача для призначення пенсії, уповноваженою особою відповідача не було зафіксовано виправлення у трудовій книжці позивача, не запропоновано позивачеві надати додаткові документи та відповідно не визначено перелік таких документів, які б дали змогу зарахувати спірні періоди роботи позивача до страхового стажу. При цьому, суд зауважує, що фактично пенсійним органом не було поставлено під сумнів належність трудової книжки серії БТ-І № 8090774 саме позивачу, а формально зазначено про неможливість підтвердження певних періодів роботи позивача трудовою книжкою, що має виправлення, оскільки вони додатково не підтверджені даними системи персоніфікованого обліку. При цьому, виправлення у трудовій книжці були зафіксовані та засвідчені відділом кадрів, що відповідає вимогам пункту 2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Також, відповідачем не враховано, що системи персоніфікованого обліку не може містити таких даних, оскільки її функціонування фактично розпочато лише у 2000 та містить дані, починаючи з 1998 року.

Суд звертає увагу, що підставою призначення пенсії є наявність у заявника (позивача) страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Зазначений висновок викладено в постанові Верховного суду від 6 березня 2018 року по справі № 754/14898/15-а.

Наведені вище обставини свідчать про недбале ставлення пенсійного органу до вирішення такого важливого питання як пенсійне забезпечення особи, яке гарантується статтею 46 Конституції України і визначено законодавцем як джерело існування громадянина держави.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає необґрунтованою відмову відповідача щодо зарахування до страхового стажу позивача спірних періодів його роботи та як наслідок скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Суд зазначає, що у випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов'язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб'єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру. Таке втручання може мати місце лише у випадку, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи закону, а суб'єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення. Тобто, нарахування та виплата пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. У такому випадку, суд може лише зобовязати пенсійний орган повторно розглянути заяву про призначення пенсії, вказавши на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення.

З урахуванням вищевикладеного суд доходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовної вимоги позивача в частині зобовязання відповідача призначити пенсію та відповідно виплатити суми недоотриманої пенсії за період з 26 липня 2018 року по час прийняття рішення. Суд вважає за необхідне зобовязати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 26 липня 2018 року, зарахувавши спірні періоди до страхового стажу.

За таких обставин та з урахуванням вищевикладеного суд дійшов до висновку щодо задоволення позовних вимог позивача частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 133 КАС України передбачено, зокрема, що витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Таким чином, судовий збір у розмірі 700,00 грн. пропорційно частині задоволених вимог, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», Кодексом адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1, адреса листування: АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1) до Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (вул. Зелінського, 27а, м. Маріуполь, 87548, ) про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Скасувати рішення Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 28 вересня 2018 року № 91 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1.

Зобовязати Маріупольське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до загального (страхового) стажу періоди роботи ОСОБА_1 з 23.06.1978 року по 22.06.1992 року, з 02.07.1992 року по 12.10.1992 року, з 22.10.1992 року по 11.06.1993 року на підприємствах Ждановский трест столовых и ресторанов №1, Мариупольское АТП 11431 та Государственное предприятие ресторан Чайка.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (вул. Зелінського, 27а, м. Маріуполь, 87548, )на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1, адреса листування: АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1) судові витрати у сумі 700 (сімсот) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Т.В. Давиденко