Справа № 200/8672/19-а
Суддя: Чучко В.М.
Дата ухвалення: 2019-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2019 р. Справа№200/8672/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чучка В.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Торецького об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року ОСОБА_1 (далі за текстом позивач) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Торецького об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області (надалі Торецьке УПФУ, відповідач) про визнання протиправними дій щодо припинення/призупинення виплати пенсії та зобов`язання виплатити заборгованість із невиплаченої пенсії з 01.03.2016 року по теперішній час.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач отримувала пенсію по інвалідності від загального захворювання з 07.04.1994 року. У зв`язку з тим, що позивач мешкала на лінії вогню під час проведення антитерористичної операції, вона була вимушена поїхати до сестри у м. Санкт-Петербург Російської Федерації. Приймаючи до уваги, що позивач хворіє, має 2 групу інвалідності і потребує допомоги, вона не має змоги повернутися до України, у зв`язку з чим отримала свідоцтво про надання тимчасового притулку на території Російської Федерації. З 01.03.2016 року позивачу було припинено нарахування і виплату пенсії на підставі ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Для поновлення виплати пенсії позивач надала довіреність адвокату Молодцовій О.О., проте керівник Торецького УПФУ відмовив у прийнятті заяви на поновлення виплати пенсії, та повідомив про особисте написання заяви пенсіонером. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, тому звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 було відкрито спрощене позовне провадження у даній справі, поновлено строк звернення до суду з даним позовом та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду письмові заперечення проти позову та всі докази на їх підтвердження, які наявні у відповідача.

02 серпня 2019 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача, в якому зазначено, що з 07.04.1994 року позивача взято на облік до Торецького УПФУ та призначено пенсію по інвалідності, яку вона отримувала через відділення ДОУ АТ «Ощадбанк». 23.07.2015 року на поштову адресу управління надійшли списки (№7-529) від ДОУ АТ «Ощадбанк» осіб, які більше одного року не одержують пенсію або пенсію за них одержують довірені особи, серед яких зазначено ОСОБА_1 , у зв`язку з чим 27.07.2015 року позивач була запрошена до Управління, однак лист був повернутий з відміткою, що адресат за даною адресою не проживає. Розпорядженням від 18.08.2015 року на підставі Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою КМУ від 30.08.199 року № 1596, виплата пенсії позивачу з 01.09.2015 року була переведена до поштового відділення, але з вересня 2015 року по лютий 2016 року пенсійні виплати позивачем не були отримані, тому на підставі ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з неотриманням призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд, розпорядженням №142051 виплату пенсії ОСОБА_1 припинено з 01.03.2016 року. З заявою про поновлення виплати пенсії позивач до Управління не зверталась, тому підстави для поновлення виплати пенсії відсутні. До того ж, відповідач не погоджується з твердженнями позивача про звернення її до Управління про проведення перерахунку пенсії по інвалідності, оскільки 29.05.2019 року представник позивача ОСОБА_2 звернулась до Управління з адвокатським запитом, відповідно до якого просила надати офіційну інформацію щодо підстав невиплати пенсії ОСОБА_1 з 07.08.2015 року, на який листом від 31.05.2019 року №4393/02 Управлінням було надано відповідне роз`яснення щодо підстав припинення виплати пенсії позивачу та водночас зазначено, що наданий адвокатський запит ОСОБА_2 розглянуто згідно з Законом України «Про звернення громадян». Також відповідач наполягає на тому, що позивач пропустила шестимісячний строк звернення до суду, оскільки про припинення виплати пенсії їй було відомо ще у березні 2016 року. У зв`язку з чим, представник УПФ вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України (а.с. 10-11).

Відповідно до довідки сер. МСЕ № 090135, позивач є інвалідом 2 групи безстроково (а.с. 13).

З 07.04.1994 року позивач перебуває на обліку в Торецькому УПФУ та отримує пенсію по інвалідності.

07.04.2015 року позивачу надано свідоцтво про надання тимчасового притулку на території Російської Федерації (а.с. 14).

29.05.2019 року представник позивача ОСОБА_2 звернулась до Торецького УПФУ з адвокатським запитом щодо надання офіційної інформації з приводу підстав невиплати пенсії ОСОБА_1 з 07 серпня 2015 року по теперішній час (а.с. 38).

Разом з цим, в матеріалах справи відсутні заяви позивача щодо поновлення виплати пенсії, а отже позивач та її представник з такого роду заявами до відповідача не зверталися.

Згідно листу відповідача від 31.05.2019 року №4393/02, листом від 27.07.2015 року ОСОБА_1 було повідомлено про необхідність терміново з`явитись до Управління з необхідними документами. Так, у зв`язку з неявкою позивача, розпорядженням б/н від 18.08.2015 року на підставі абз. 2 п.16 Порядку виплати було змінено спосіб виплати пенсії на поштове відділення №85291. З 01.03.2016 року виплата пенсії позивачу була припинена у зв`язку з неотриманої призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд на підставі ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 20, 39-40).

Розпорядженням Управління №142051 про припинення виплати пенсії в зв`язку з неотриманням пенсіонером пенсії протягом 6 місяців, припинено виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2016 року в зв`язку з неотриманням пенсії з 01.09.2015 року -29.02.2016 рік (а.с. 37).

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з такого.

За ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У відповідності до ч.1 с.44 Закону України від 09.07.2003 року №1058-VI «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058) , заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Також, згідно п.4.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року (надалі Порядок №22-1), заява про призначення пенсії з усіма поданими документами та рішенням про призначення пенсії зберігаються в окремій пенсійній справі на кожного пенсіонера. Пенсійні справи зберігаються в органах, що призначають пенсії, за місцем проживання (реєстрації) або за місцем перебування пенсіонерів.

Згідно п.2.8 Порядку №22-1, поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-ІУ, громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

На підставі ст.46 Закону №1058, нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми не отриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Крім того, у відповідності до статті 49 Закону №1058, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Разом з тим, у ст.51 Закону №1058 визначено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

У відповідності до п.п.1 Порядку №22-1, заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Пунктом 1.5 Порядку №22-1 передбачено, що заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Виходячи із системного аналізу норм чинного законодавства України, в особи, яка звертається за поновленням пенсії та проживає за межами України, наявне право на звернення до органу Пенсійного фонду України через представника за умови наявності у такого представника відповідних повноважень. При цьому, чинним законодавством України як передбачено можливість подання заяви про призначення пенсії представником такого пенсіонера, так і не встановлено обмежень на подачу ним заяви про поновлення її виплати.

Приймаючи рішення по суті, суд зазначає, що Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №25-рп/2009 року визначено, що закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення ст.24 Конституції України. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадян на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватись із такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава відповідно до конституційних принципів, зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа. Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (частина третя статті 25 Конституції України).

Правова, соціальна природа пенсій передбачає право громадянина на одержання призначеної йому пенсії та не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава, відповідно до конституційних принципів, зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

При цьому, як вбачається з матеріалів даної адміністративної справи, а саме листа Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, органом Пенсійного фонду України не заперечується право на одержання пенсії позивачем.

Як зазначив Європейський суд з прав людини, у рішенні по справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (п.51 цього рішення).

У п.54 вказаного рішення, ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача ОСОБА_2 звернулась до відповідача з адвокатським запитом щодо надання офіційної інформації з приводу підстав невиплати пенсії ОСОБА_1 з 07 серпня 2015 року по теперішній час, яка необхідна для подання позовної заяви до суду (а.с.38), проте доказів звернення з заявою про поновлення виплати пенсії суду не надано.

Разом з тим, суд не приймає посилань позивача на те, що керівник Торецького УПФУ відмовив у прийнятті заяви на поновлення виплати пенсії представником позивача ОСОБА_2 у зв`язку з необхідністю особистого звернення пенсіонера, враховуючи, що доказів звернення ОСОБА_2 з такою заявою суду не надано, а подання заяви від імені пенсіонера належним представником останнього не може бути підставою для відмови в поновленні пенсійних виплат, оскільки згідно п.1.1 Порядку, заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем, проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

Також, суд не приймає посилань відповідача на пропущення позивачем строку звернення до суду з даним позовом, оскільки ухвалою суду від 15 липня 2019 року позивачу поновлено строк звернення до суду з даним позовом.

Таким чином, у зв`язку з наведеним, приймаючи до уваги, що ані позивач, ані її довірена особа не звертались до відповідача із відповідною заявою про поновлення виплати пенсії, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

За спірних правовідносин у відповідача були відсутні правові підстави для поновлення пенсії з огляду на відсутність відповідної заяви з боку позивача або її представника.

Вирішуючи даний спір, суд, керуючись ч.2 ст. 2 КАС України, зобов`язаний перевірити рішення суб`єктів владних повноважень, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а викладені в позовній заяві вимоги позивача є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат у порядку статті 139 КАС України, судом не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Торецького об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Судове рішення складено та підписано 15 серпня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.М. Чучко