Справа № 160/3156/19
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 року Справа № 160/3156/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіКонєвої С.О.
при секретарі судового засіданняЗіненко А.О.
за участю представників сторін:
від відповідача: Гончарук А.К.
розглянувши відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Командира військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

04.04.2019р. (згідно штемпеля поштового зв`язку) ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Командира військової частини НОМЕР_1 та просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не надання Довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, згідно форми, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016р. №178;

- зобов`язати відповідача скласти та надати Довідку про вартість речового майна, що належить до видачі згідно Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016р. №178;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 05.12.2017р. щодо виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та виплатити компенсацію.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у грудні 2018р. звернувся із заявою про надання йому Довідки про вартість речового майна, що належить до видачі за формою, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016р. №178 після його звільнення із військової служби у порядку Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про інформацію», однак відповідачем була надана довідка-взаєморозрахунок №3 від 05.12.2017р., форма якою не передбачена наведеної вище постановою, що позбавило позивача права на отримання грошової компенсації вартості за неотримане речове майно на підставі такої Довідки після його звільнення з військової служби та вважає, що така бездіяльність відповідача є протиправною, оскільки порушує норми ч.2 ст.19 Конституції України, п.2 ч.2 ст.11 Закону України «Про інформацію» та вимоги вищенаведеної постанови Кабінету Міністрів України. Додатково у відповіді на відзив від 26.06.2019р. позивач зазначив, що норми наведеної постанови Кабінету Міністрів України згідно до ст.ст.11,58 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України є обов`язковими для виконання відповідачем, проте останній покладені на нього обов`язки не виконав та порушив майнові права позивача як військовослужбовця, а тому просить суд з метою притягнення відповідача до дисциплінарної відповідальності повідомити Командира Повітряного командування «Схід» про наведені порушення та не виконання відповідачем нормативно-правового акта(а.с.57-58).

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, у відзиві на позов просив відмовити позивачеві у задоволенні адміністративного позову посилаючись на те, що вимоги позивача є безпідставні та необґрунтовані, оскільки підстав для формування такої Довідки при звільненні позивача зі служби у відповідача не було у зв`язку з тим, що позивача було звільнено з військової служби за систематичне невиконання умов контракту, а тому відповідна Довідка за формою, встановленою постановою Кабінету Міністрів України №178 згідно до абзацу 7 п.4 р.ІІІ Інструкції №232 не формується. Окрім того, відповідач вказує і на те, що позивач помилково вважає цей спір (в частині виплати компенсації) публічно-правовим, оскільки звернення позивача спрямоване на відновлення його майнового стану, тобто на захист цивільного права, що також узгоджується із аналогічним висновком, який міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду у справі №161/13250/15-ц від 13.06.2018р. та у справі №533/934/15-ц від 10.04.2018р. Також відповідач зазначає, що доказів подачі позивачем рапорту від 05.12.2017р. у день звільнення не було надано та змістом постанови Кабінету Міністрів України №178 на відповідача не покладено обов`язку щодо видачі будь-якої довідки військовослужбовцю, який набув право на грошову компенсацію вартості неотриманого речового майна у разі його звільнення зі служби (а.с.32-36).

Ухвалою суду від 13.05.2019р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, судовий розгляд справи призначений на 05.05.2019р. (а.с.2).

За ухвалою суду від 05.06.2019р. було відкладено розгляд справи у зв`язку із неявкою представника відповідача у судове засідання на 10.07.2019р., при цьому, цією ж ухвалою у відповідача було витребувано копію рапорту позивача від 05.12.2017р. щодо виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно згідно до вимог ст. 80 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.45-46).

25.06.2019р. відповідачем на виконання вимог вищенаведеної ухвали суду було надано копію рапорту позивача від 02.12.2017р. щодо виплати йому грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (а.с.54-55).

Позивач у судове засідання 10.07.2019р. не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином 24.06.2019р., що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням (а.с.53).

Разом з тим, 26.06.2019р. позивачем було надіслано на адресу суду пояснення (відповідь на відзив), у якому останній через скрутне матеріальне становище просив розглянути справу 10.07.2019р. без його участі, позов підтримав (а.с.57-58).

Розглянувши вищевказане клопотання позивача про розгляд справи без його участі, вислухавши думку представника відповідача, суд вважає за можливе його задовольнити та розглянути дану справу без участі позивача з урахуванням того, що позивач наділений процесуальним правом на подання до суду такого клопотання, а суд має право розглянути справу за відсутності позивача лише за умови подання такого клопотання учасником справи виходячи з вимог ст.ст.194, 205 Кодексу адміністративного судочинства України.

У ході судового розгляду справи судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Капітана ОСОБА_1 , начальника автомобільної служби 3013 зенітного ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_1 , 17.10.2017р. за наказом №21 було звільнено із військової служби у запас відповідно до пункту «и» частини шостої (у зв`язку із систематичним не виконанням умов контракту військовослужбовцем) ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а з 05.12.2017р. виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення за наказом №290 від 05.12.2017р., що підтверджується змістом Витягу із відповідного наказу (а.с.7).

Зі змісту копії рапорту позивача від 02.12.2017р., який зареєстрований був у Військовій частині 21.12.2017р. за вх. №1112, видно, що позивач звернувся до відповідача з рапортом, у якому просив надати дозвіл на нарахування йому грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в період проходження військової служби згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016р. №178 у зв`язку із звільненням з військової служби (а.с.55).

Зазначений рапорт позивача від 02.12.2017р. не був розглянутий відповідачем, таких доказів суду не надано.

У подальшому, 17.12.2018р. позивачем було направлено відповідачеві заяву від 15.12.2018р. про надання Довідки про вартість речового майна, що належить до видачі у порядку ст.5 Закону України «Про інформацію» та у відповідності до п.5 Порядку виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016р. №178, що підтверджується копією наведеної заяви та копіями фіскальних чеків (а.с.5).

На вищевказану заяву позивача Військовою частиною НОМЕР_1 28.12.2018р. листом №1404 позивачеві була надана відповідь, у якій зазначено про надання позивачеві довідки-взаєморозрахунку №3 від 05.12.2017р. згідно якої утримання за недонос речового права не утримано та вказано, що, оскільки рапорт позивача надійшов до військової частини після звільнення (виключення із списків особового складу частини) саме 21.12.2017р., відпрацьований позивачем рапорт не є доречним, оскільки на момент його надходження до військової частини позивач є військовослужбовцем запасу, що підтверджується змістом наведеного листа (а.с.8).

Також і 29.12.2018р. відповідачем листом №920 позивачу були надані документи на його заяву, у тому числі і копія довідки-взаєморозрахунку №3 на предмети речового майна, що видані та належать до видачі від 05.12.2017р. (а.с.6).

Проте, позивач вважає, що бездіяльністю відповідача щодо не видачі за його рапортом Довідки про вартість речового майна, що належить до видачі за формою, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016р. №178, позивача було позбавлено права на виплату грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, а видача довідки-взаєморозрахунку взагалі не передбачена жодним нормативно-правовим актом, а тому просить відновити порушене право позивача шляхом зобовязання відповідача видати відповідну Довідку та повторно розглянути його заяву про виплату йому грошової компенсації вартості за неотримане речове майно згідно до вимог вищенаведеного Порядку №178.

Заслухавши представника відповідача, який брав участь у судовому розгляді справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд находить підстави достатніми для часткового задоволення даного адміністративного позову, виходячи з наступного.

За визначенням ч.2 ст.24 Закону України від 25.03.1992р. №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положенням про проходження військової служби громадянами України.

Згідно ст.1 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011) соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 2 ст.1-2 Закону №2011 передбачено, що у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються, у даному випадку, зокрема, Міністерством оборони України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України ( ч.1 ст.9 Закону №2011).

Так, на виконання вищенаведених норм Закону №2011, за наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016р. №232 була затверджена Інструкція про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, яка була зареєстрована у Міністерстві юстиції України 26.05.2016р. за №768/28898 ( далі Інструкція №232), а за постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016р. №178 був затверджений Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно ( далі Порядок №178).

Відповідно до абзацу першого пункту 2 Порядку №178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

За змістом пункту 3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, звільнення з військової служби.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації ( далі військова частина), а командирам (начальникам) військової частини наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового права, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації (п.4 Порядку №178).

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформлюється згідно з додатком (п.5 Порядку №178).

Пункт 4 розділу ІІІ Інструкції №232 передбачає, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог Порядку №178. Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку №178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Відповідно до п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008р. №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видачі наказу командира (начальника) військової частини про звільнення, військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Таким чином, з аналізу наведених норм, можна дійти висновку, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби, у нього виникає право на грошову компенсацію за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби, а, відповідно, на командира військової частини покладено обов`язок на підставі Довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оформленої речовою службою, скласти відповідний наказ про виплату такої грошової компенсації.

При цьому, вказані вищенаведені норми свідчать про те, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно виникає у військовослужбовця незалежно від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу) та таке право реалізується ним шляхом подання відповідної заяви або рапорту.

Вказаний висновок також узгоджується і з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.10.2018р. у справі №803/756/17 (К/9901/38716/18), у постанові від 17.01.2019р. у справі №822/2309/17 (К/9901/2022/18).

Вказані правові висновки Верховного Суду є обов`язковими при застосування судом першої інстанції одних і тих самих норм права у відповідності до вимог ч.5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, як встановлено судом із наданих учасниками справи документів, позивача було звільнено з військової служби із виключенням із списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 05.12.2017р. про що свідчить Витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 за №290 (а.с.7).

02.12.2017р. позивачем був складений рапорт на ім`я Командира військової частини НОМЕР_1 про виплату йому грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в період проходження військової служби згідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016р. №178 у зв`язку зі звільненням з військової служби, який було зареєстровано у військовій частині 21.12.2017р. за вх. №1112, що підтверджується змістом копії наведеного рапорту позивача (а.с.55).

У ході судового розгляду справи, ні відповідачем, ні його представником на підтвердження оформлення речовою службою Військової частини НОМЕР_1 (командиром даної військової частини) Довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, за формою наведеною у додатку до Порядку №178, що є підставою для виплати позивачеві грошової компенсації вартості за неотримане речова майно за приписами вищенаведеного Порядку №178 та Інструкції №232, жодних належних та допустимих доказів суду надано не було.

За викладеного, здійснивши аналіз вищенаведених норм чинного законодавства та встановлені судом обставини щодо не розгляду відповідачем рапорту позивача від 02.12.2017р. з приводу виплати йому грошової компенсації вартості за неотримане речове майно під час звільнення позивача з військової служби, не видачі Довідки про вартість речового майна за формою, передбаченою додатком до Порядку №178, у їх сукупності, суд приходить до висновку, що Командиром військової частини була вчинена протиправна бездіяльність (пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень), яка полягає у не розгляді відповідачем рапорту позивача від 02.12.2017р. та, яка призвела до порушенням вимог Порядку №178 та Інструкції №232, а відповідно, і до порушення прав і інтересів позивача на виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Є безпідставними та відхиляються посилання відповідача на те, що рапорт позивачем було подано уже після його звільнення, а тому є недоречним та за умови звільнення позивача за систематичне не виконання умов контракту військовослужбовцю, така грошова компенсація не виплачується, з огляду на те, що вказані твердження не відповідають дійсності та спростовуються змістом норм Порядку №178 та Інструкції №232, за аналізом яких судом не встановлено вказаних обмежень чи заборон, а звільнення позивача зі служби не позбавляє позивача права як військовослужбовця на отримання такої грошової компенсації за його заявою (рапортом) після звільнення, що узгоджується із вищенаведеною правовою позицією Верховного Суду.

При цьому, слід зазначити, що пунктом 4 Порядку №178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме: рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Отже, не розглянувши поданий позивачем рапорт від 02.12.2017р., не видавши Довідку про вартість речового майна, що належить до видачі за формою, передбаченою додатком до Порядку №178, відповідач діяв всупереч положенням вищенаведених чинних норм права, що призвело до необґрунтованого порушення права позивача на виплату йому відповідного грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, представником відповідача у ході судового розгляду справи не наведено жодних підстав та не надано жодних доказів, які б свідчили про правомірність бездіяльності відповідача щодо не розгляду рапорту позивача від 02.12.2017р. про виплату йому грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у відповідності до вимог Порядку №178 з урахуванням встановлених судом обставин у даній справі та аналізу вищенаведених норм чинного законодавства, які врегульовують дані спірні правовідносини.

При цьому, судом не можуть бути покладені в основу даного судового рішення та відхиляються доводи відповідача про те, що Довідка про вартість неотриманого речового майна у разі звільнення з військової служби за систематичне невиконання умов контракту у відповідності до абзацу 7 п.4 розділу ІІІ Інструкції № 232 не оформлюється, оскільки наведеною нормою врегульовані питання утримання з урахуванням зносу та проведення взаєморозрахунків у разі неотримання військовослужбовцем речового майна, тобто, вказана норма не стосується порядку видачі вищенаведеної Довідки про вартість неотриманого речового майна за формою, встановленою додатком до Порядку №178.

Є безпідставними та відхиляються судом твердження відповідача про те, що відповідачем була складена Довідка-взаєморозрахунок №3 від 05.12.2017р. на звернення (рапорт) позивача, оскільки із аналізу змісту вказаної довідки судом встановлено, що вказана Довідка-взаєморозрахунок не відповідає формі, встановленій додатком до Порядку №178, а тому вона не може вважатися Довідкою про вартість речового майна, що належить до видачі за формою, передбачено. Порядком №178.

Також судом відхиляються і доводи представника відповідача про те, що заявлені позовні вимоги позивача спрямовані на захист цивільного майнового права, що підтверджено висновком Великої Палати Верховного Суду у справі №161/13250/15-ц та у справі №533/934/15-ц від 10.04.2018р., так як 12.09.2019р. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові у справі №2а-3097/2007 відступила від своїх висновків, викладених у справі №№161/13250/15-ц та зазначила, що спори, які стосуються грошової компенсації вартості за неотримане нерухоме майно між особою, яка проходила військову службу та суб`єктом владних повноважень є публічно-правовими, а, відповідно, підлягають вирішенню за нормами Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином,у даних правовідносинах підлягає застосування саме правова позицію Верховного Суду, викладена у постанові від 12.09.2019р. у справі №2а-3097/2007 за приписами ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши згідно до вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, правомірність бездіяльності відповідача, яка полягає у не розгляді рапорту позивача від 02.12.2017р. щодо виплати йому грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, не видачі Довідки про речове майно, що належить до видачі за формою, передбаченою додатком до Порядку №178, суд приходить до висновку, що вищенаведена бездіяльність відповідача порушує норми Конституції та наведених вище законів України, є необґрунтованою та протиправною.

Таким чином, із наведених судом обставин та аналізу норм чинного законодавства, які врегульовують спірні правовідносини, судом встановлено, що вищенаведеною бездіяльністю відповідача, останнім були порушені права та інтереси позивача на отримання ним грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, передбаченої Порядком №178 та Інструкцією №232, які підлягають судовому захисту шляхом визнання вищенаведеної бездіяльності протиправною.

Також, підлягають частковому задоволенню і похідні позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача видати Довідку про вартість речового майна, що належить до видачі за формою згідно до Порядку №178, виходячи із того, що судом визнано протиправною бездіяльність щодо не видачі наведеної вище Довідки та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача буде саме зобов`язання відповідача вчинити такі дії, виходячи із права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд та із повноважень, якими наділений адміністративний суд згідно до вимог абзацу 2 ч.4 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України та з урахуванням вимог ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В той же час, позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 05.12.2017р. щодо виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та виплатити компенсацію задоволенню не підлягають, оскільки як встановлено судом із наданих документів, позивачем жодної заяви (рапорту) від 05.12.2017р. до відповідача не подавалось, такі докази в матеріалах справи відсутні, а судом у ході судового розгляду справи були встановлені обставини щодо подачі позивачем рапорту від 02.12.2017р. (а.с.55) та надана позивачем копія заяви від 15.12.2018р. на яку відповідачем була надана відповідь 29.12.2018р. (а.с.6), а позовна вимога про зобов`язання суб`єкта владних повноважень виплатити позивачеві компенсацію вартості за неотримане речове майно направлена на захист права на майбутнє, що суперечить вимогам ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України, та дане питання (виплата грошової компенсації вартості за неотримане речове майно) може бути вирішено за умови видачі Довідки про вартість речового майна, що належить до видачі за формою згідно до Порядку №178 про що відповідача зобов`язано даним судовим рішенням, при цьому, суд не може своїм рішенням підміняти рішення суб`єкта владних повноважень, а зобов`язаний останньому вказати на виявлені порушення та спосіб їх усунення з урахуванням повноважень суду, визначених ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, виходячи з вимог ст.ст.11,245 Кодексу адміністративного судочинства України, судом було здійснено вихід за межі позовних вимог та здійснено захист порушеного права позивача, виходячи із встановлених судом обставин саме щодо бездіяльності відповідача, яка полягає у не розгляді рапорту позивача від 02.12.2017р.

За викладеного, слід у задоволенні позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача розглянути його заяву від 05.12.2017р. про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та виплатити компенсацію задоволенню не підлягають.

Окрім того, слід зазначити, що судом критично надається оцінка та відхиляються посилання позивача, викладені у його поясненнях (відповіді на відзив) щодо необхідності повідомлення старшого військового начальника командира Повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про порушення та не виконання відповідачем нормативно-правових актів України з метою притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності, оскільки постановлення окремих ухвал за наслідками розгляду адміністративних справ є правом, а не обов`язком суду згідно до вимог ст.249 Кодексу адміністративного судочинства України та вказане право судом може бути реалізовано за наслідками невиконання даного судового рішення у відповідності до вимог ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, судом враховується те, що позивач є звільненим від сплати судового збору згідно до вимог Закону України «Про судовий збір», доказів понесення будь-яких інших судових витрат суду не надано у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для розподілу судових витрат згідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Командира військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Командира військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту позивача від 02.12.2017р. та не видачі Довідки про вартість речового майна, що належить до видачі згідно форми, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016р. №178 при звільненні з військової служби ОСОБА_1 .

Зобов`язати Командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) видати Довідку про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 ) за формою згідно Порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016р. №178.

Зобов`язати Командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) розглянути рапорт ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 ) від 02.12.2017р. щодо виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та прийняти рішення, виходячи з висновків, викладених у цьому судовому рішенні з урахуванням вимог абзацу 2 ч.4 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення ( у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу УІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 15.07.2019р.

Суддя С.О. Конєва