Справа № 674/24/17
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2019-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

15 серпня 2019 року

Київ

справа №674/24/17

адміністративне провадження №К/9901/34599/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Бучик А.Ю.,

суддів: Мороз Л.Л., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Кам`янець-Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області на постанову Дунаєвського районного суду Хмельницької області в складі судді Шклярука В.М. від 27 липня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Сторчака В.Ю., Мельник-Томенко Ж.М., Ватаманюка Р.В. від 19 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кам`янець-Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області про зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

В січні 2017 року позивач звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просила:

визнати дії Кам`янець-Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати незаконними;

зобов`язати Кам`янець-Подільське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію, передбачену Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за період з серпня 2015 року по грудень 2015 року в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн 79 коп.

Постановою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 27 липня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року, позов задоволено.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судові рішення і ухвалити нове про відмову в позові.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що основною умовою для здійснення компенсації втрати частини доходів є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Натомість, Управління, в даному випадку, на виконання рішення суду, яке набрало законної сили 23 серпня 2016 року, своєчасно нарахувало і виплатило індексацію позивачу. Крім того звертає увагу, що суд не уповноважений орган для визначення суми, яка підлягає компенсації.

У відзиві на касаційну скаргу, позивач просить залишити касаційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження.

Справу передано до Верховного суду.

У зв`язку із відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, ця справа розглядалася в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини першої статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю - доповідача, колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що постановою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 08 червня 2016 року визнано дії управління Пенсійного фонду у Дунаєвецькому районі Хмельницької області неправомірними щодо ОСОБА_1 та зобов`язано УПФУ у Дунаєвецькому районі здійснити нарахування та виплату їй індексації пенсії з наростаючим підсумком відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. №1078, відповідно базового місяця для призначення індексації жовтень 2009 року, діючих коефіцієнтів інфляції та встановленого прожиткового мінімуму доходів громадян для осіб, які витратили працездатність та повернути невиплачену суму індексації з урахуванням раніше здійснених виплат.

Постанова набрала законної сили 23 серпня 2016 року.

Рішенням УПФУ в Дунаєвецькому районі від 07 листопада 2016 року проведено нарахування та виплату індексації пенсії позивачу в листопаді 2016 року з врахуванням зміни коефіцієнтів індексації та прожиткового мінімуму в сумі 2786,58 грн.

26 грудня 2016 року позивач звернулася до УПФУ в Дунаєвецькому районі з вимогою нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів (індексації пенсії) у зв`язку із порушенням строків їх виплати в сумі 384,79 грн., відповідно вимог ч. 2 ст. 46 Закону України від 09.07.2000 року №1058-4 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закону України від 19.10.2000 року №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати».

Листом від 06.01.2017 року №73/Т-10 Управління повідомило позивача про відмову у проведенні виплати компенсації на підставі того, що нараховані суми індексації пенсії виплачені вчасно, порушень термінів виплати коштів не було.

Не погоджуючись з вказаною відмовою позивач звернулася до суду даним позовом.

Задовольняючи позов частково, суди виходили з того, що оскільки нараховані та виплачені позивачу суми індексації за минулий час є тим доходом, що не був отриманий з вини відповідача, позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасним отриманням виплат, донарахованих і виплачених на підставі рішення суду.

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

За статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати» №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Згадані вище статті 2, 3 цього Закону встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців; дається визначення поняття «доходи» для цілей цього Закону; а також порядок обчислення суми компенсації.

З метою реалізації Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21 лютого 2001 р. N 159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).

Пункти 1, 2 Порядку №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

У пункті 4 Порядку №159 прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ та пункті 4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Аналогічний підхід до розуміння зазначених норм права Верховний Суд України висловив раніше у постановах від 19 грудня 2011 року (справа №6-58цс11), від 11 липня 2017 року (справа №21-2003а16). Такий підхід підтримано і Верховним Судом, зокрема, у постанові від 3 липня 2018 року (справа №521/940/17).

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону №2050-ІІІ, окремих положень Порядку №159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Доводи скаржника, що ним своєчасно виплачено індексацію на виконання рішення суду є безпідставними, оскільки компенсація, передбачена Законом №2050-ІІІ, виплачується у разі порушення строків виплати доходу (перерахованої пенсії), а не виконання рішення суду. Оскільки вказані кошти нараховані в результаті перерахунку пенсії та відновлення прав позивача, порушених при виплаті пенсії у меншому розмірі, вказана сума є доходом в розумінні ст.2 Закону №2050-ІІІ.

Проте, колегія суддів зазначає, що визначивши конкретний розмір компенсації, суди не врахували, що приписи ч.2 ст.46 Закону №1058-ІV застосовуються у урахуванням норм ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушення термінів їх виплати», згідно якої сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться), а тому захист такого порушеного права полягає у зобов`язанні відповідача вчинити кореспондуючі цьому праву дії. Розрахунок же суми покладається на відповідача, проте як вбачається з матеріалів справи, позивачем самостійно здійснено відповідний розрахунок.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення підлягають зміні, шляхом виключення з резолютивної частини постанови суми, що становить спірну компенсацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 345, 349, 351, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Кам`янець-Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області задовольнити частково.

Постанову Дунаєвського районного суду Хмельницької області від 27 липня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року змінити, шляхом виключення з резолютивної частини постанови суми компенсації за втрату частини доходів в розмірі 384,79 грн.

В решті судові рішення залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий А. Ю. Бучик

Судді: Л. Л. Мороз

А. І. Рибачук