Справа № 1.380.2019.002577
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2019-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.002577
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2019 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючий суддя Коморний О.І,

секретар судового засідання Бабич Ю.Б.

за участю

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Полуліх Н.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та зобов`язання вчинити дії.

Обставини справи.

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 , в якій просить, з урахуванням збільшених позовних вимог:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо припинення з 01 серпня 2017 року виплату призначеної ОСОБА_2 пенсії за віком, в разі втрати годувальника;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо невиплати гр. ОСОБА_2 заборгованості в сумі 20809 грн 86 коп., по невиплаченій пенсії за віком, в разі втрати годувальника, що виникла за період з 1 серпня 2017 року по 31 січня 2018 року включно;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області відновити виплату ОСОБА_2 призначеної їй пенсії за віком, в разі втрати годувальника з 01 серпня 2017 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області виплатити гр. ОСОБА_2 заборгованість в сумі 20809 грн 86 коп. (двадцять тисяч вісімсот дев`ять грн. 86 коп.), по пенсії за віком, в разі втрати годувальника, що виникла за період з 01 серпня 2017 року по 31 січня 2018 року включно, шляхом перерахування цих коштів на її поточний рахунок, відкритий в AT "Ощадбанк";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області проіндексувати не виплачену гр. ОСОБА_2 заборгованість з пенсії за віком, в разі втрати годувальника з 01 серпня 2017 року по день ухвалення судового рішення, з врахуванням величини індексу інфляції.

- стягнути в користь ОСОБА_2 з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області заборгованість з пенсійних виплат в сумі 20809 грн 86 коп., як пенсію за віком, в разі втрати годувальника, що виникла за період з 1 серпня 2017 року по 31 січня 2018 року включно, шляхом перерахування цих коштів на її поточний рахунок, відкритий в AT "Ощадбанк";

- допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заборгованості в сумі 20809 грн 86 коп.;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області подати в установлений судом термін, з моменту набрання рішенням законної сили, звіт про виконання рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_2 є пенсіонером та отримує пенсію за віком та по причині втрати годувальника. У зв`язку з проведенням бойових дій та антитерористичної операції в її населеному пункті (АДРЕСА_2), вона була вимушена покинути своє постійне місце проживання та переїхати до м. Львова, де і стала на облік як внутрішньо переміщена особа. На облік осіб, переміщених з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції та на облік в управлінні Пенсійного фонду у Личаківському районі м. Львова як одержувач пенсії згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" була взята 11.08.2014 р. У зв`язку з необхідністю, ОСОБА_2 періодично на деякий час повертається на непідконтрольну українській владі окуповану територію. Повернувшись з окупованої території до Львова 20.04.2018 року та перевіривши стан свого рахунку в AT "Ощадбанк", що був відкритий гр. ОСОБА_2 для отримання пенсій як внутрішньо переміщеній особі, з`ясувала, що з 01.08.2017 року їй припинили пенсійні виплати, у зв`язку з тривалою відсутністю за місцем її фактичного проживання, у зв`язку з її виїздом на непідконтрольну українській владі окуповану територію. Вважає, що дії відповідача порушують її права передбачені ст. 46 Конституції України на належний соціальний захист.

Відповідач позов не визнав, долучив до матеріалів справи відзив на позовну заяву в якому зазначено, що питання призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати пенсій та інших соціальних виплат за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного пенсійного страхування визначається Порядком призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщений особам" (далі - Порядок). Документом, що підтверджує статус внутрішньо переміщеної особи, є довідка, видана такій особі відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб". Зазначає, що Личаківським відділом соціального захисту населення м. Львова до управління надіслано рішення від 20 липня 2017 року про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи з підстав, зазначених і статтях 9.12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", а також витяг з протоколу № 19 від 26.07.2017 засідання Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам утвореної при Личаківській РДА м. Львова, де було прийнято рішення про припинення соціальних виплат, в т.ч. пенсії ОСОБА_2 виплата пенсії припинена з 01.08.2017.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якому зокрема зазначив, що положення пунктів 7, 8, 9, 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщений особам та Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщений особам за місцем їхнього фактичного проживання/перебування, затверджені постановою КМУ від 8 червня 2016 року №365, обмежують позивача та інших осіб, що належать до внутрішньо переміщених осіб у реалізації їхніх прав, зокрема, прав на пенсійне та соціальне забезпечення та є такою, що призводить до непрямої дискримінації за ознакою місця проживання та перебування на обліку внутрішньо переміщених осіб, а також порушує принцип рівності, передбачений ст.24 Конституції України та гарантії вільного пересування територією України, передбачені ст.33 Конституції України.

Відповідач подав суду доповнення до відзиву, в яких зазначив, що виплату пенсії ОСОБА_2 було припинено з 01.08.2017. Вказує, що 27.07.2017 Личаківським відділом соціального захисту населення м. Львова ОСОБА_2 видано довідку № від 27.07.2017 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Личаківським відділом соціального захисту населення м. Львова до управління 16.08.2017 року надіслано витяг з протоколу № 21 від 11.08.2017 засідання Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам утвореної при Личаківській РДА м. Львова, де було прийнято рішення про призначення (відновлення) соціальних виплат, в т.ч. пенсії ОСОБА_2 . Зазначає, згідно витягу з протоколу № 4 від 07.02.2018 засідання Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам утвореної при Личаківській РДА м. Львова, було прийнято рішення про призначення (відновлення) соціальних виплат, в т.ч. пенсії ОСОБА_2 та з 01.02.2018 виплата пенсії ОСОБА_2 була поновлена. Вказує, що заборгованість за період з 01.08.2017 по 31.01.2018 в розмірі 20809,86 грн буде виплачуватись згідно з п. 15 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365 із змінами, внесеними згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 №335, якою визначено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України після його прийняття та затвердження.

Ухвалою суду від 24.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 21.06.2019 справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

02.08.2019 року позивач збільшив позовні вимоги.

14.08.2019 року представник відповідача подав відзив на заяву про збільшення позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просить суд задовольнити позов повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та

встановив:

ОСОБА_2 , взята на облік в управлінні Пенсійного фонду у Личаківському районі м. Львова, як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитероростичної операції, як одержувач пенсії згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 11.08.2014 року згідно довідки від 21.04.2016 № та довідки від 27.07.2017 №. (а.с.132-133)

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" №1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

На звернення позивача Головне управління Пенсійного фонду у Львівській області в листі від 13.07.2018 №2695/0211-11 (а.с.48-49) повідомило, що виплату пенсії ОСОБА_2 припинено з 01.08.2017 року відповідно до рішення Личаківського відділу соціального захисту населення м. Львова від 20.07.2017 про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи з підстав зазначених в статті 9,12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", а також на підставі протоколу №19 від 26.07.2017 засіданні з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам утвореної при Личаківській РДА м. Львова, де було прийнято рішення про припинення соціальних виплат.

В листі відповідача від 11.02.2019 №3929/08-25 (а.с.52-53) вказано, що згідно витягу з протоколу № 4 від 07.02.2018 засідання Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам утвореної при Личаківській РДА м. Львова, було прийнято рішення про призначення (відновлення) соціальних виплат, в т.ч. пенсії ОСОБА_2 та з 01.02.2018 виплату пенсії поновлено. Зазначено, що заборгованість за період з серпня 2017 по січень 2018 в розмірі буде виплачуватись згідно порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України після його затвердження.

Позивач, вважаючи такі дії та рішення протиправними звернувся із даним позовом до суду.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 2 КАС України є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Дана справа відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи №805/402/18 (Пз/9901/20/18).

Cуд враховує при ухваленні рішення у цій справі правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи №805/402/18 (Пз/9901/20/18).

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно стаття 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058).

Статтею 8 даного Закону передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 3 ст. 4 цього ж Закону визначено складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Ураховуючи те, що відповідно до наведеної норми Закону умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами.

Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Частиною 1 ст. 49 згаданого Закону визначено перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду. Такими підставами, зокрема є: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч.1 ст. 49 Закону, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

В той же час, як з`ясовано з листа відповідача від 11.02.2019 року за №3926/04.01-27, виплату пенсії позивача з серпня 2017 року припинено на підставі п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року за №365, зокрема у зв`язку із скасуванням довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 року за 1706-VII. (а.с.52-53)

Дані обставини сторонами не заперечуються, а тому у відповідності до ч.1 ст.78 України КАС України, не досліджуються судом.

За таких обставин, суд вважає, що, припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Щокін проти України", питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на викладене, суд вважає, що припинення виплати пенсії позивачу з 01 серпня 2017 року було здійснено не у спосіб, передбачений Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а з точки зору положень ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Щодо вимоги виплати заборгованості в сумі 20809 грн 86 коп., по пенсії за віком, в разі втрати годувальника, що виникла за період з 01 серпня 2017 року по 31 січня 2018 року включно, суд зазначає наступне.

Судом встановлено з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, що у Пенсійного фонду згідно з протоколу №4 від 07.02.2018 засідання Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам утвореної при Личаківській РДА м. Львова, виникла заборгованості в сумі 20809 грн 86 коп., по пенсії за віком, в разі втрати годувальника, що виникла за період з 01 серпня 2017 року по 31 січня 2018 року.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 року за №1706-VII, з наступними змінами та доповненнями, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Частиною 1 даної статті передбачено, що для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як передбачено п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року за №637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", з наступними змінами та доповненнями, припинення або відновлення соціальних виплат проводиться структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад або територіальними органами Пенсійного фонду України згідно з Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року за №365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам".

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року за №365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", з наступними змінами та доповненнями, комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворені районними, районними у мм. Києві і Севастополі державними адміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад, приймають рішення про відновлення або про відмову у відновленні соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, довідки яких недійсні на дату набрання чинності цією постановою, відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого цією постановою, за умови отримання внутрішньо переміщеною особою нової довідки відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10. 2014 року за № 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб".

Згідно з п.15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року за № 365, з наступними змінами та доповненнями, орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

З огляду на викладене, відповідач повідомив позивача про те, що доплата за минулий час (з часу припинення виплати до місяця звернення за поновленням виплати або до місяця, зазначеного у рішеннях комісій для поновлення виплати пенсій) будуть включатись у відомості в окремому порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Однак, суд не може погодитись із вищенаведеними діями відповідача з огляду на наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року за №1058-IV, з наступними змінами та доповненнями.

Відповідно до ч.1 ст.7 даного Закону, загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами, зокрема законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом, та обов`язковості фінансування за рахунок коштів Пенсійного фонду витрат, пов`язаних з виплатою пенсій та наданням соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом.

Пунктом 9 ч.1 ст.16 цього ж Закону передбачено, що застрахована особа має право на отримання пенсійних виплат на умовах і в порядку, передбачених цим Законом.

З аналізу вищенаведених норм порядок та умови отримання пенсійних виплат регулюються виключно Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому, відсутність встановленого Кабінетом Міністрів України механізму виплати нарахованих сум пенсій не звільняє державу в особі уповноваженого органу Пенсійного фонду України від обов`язку здійснити таку виплату та не може позбавляти права особи на отримання належних їй сум пенсій.

Відповідно до ч.2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні у справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Відповідно до п.3 і п.8 ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що дії відповідача з відмови у виплаті пенсії з 01.08.2017 року по січень 2018 року включно є протиправними, оскільки не відповідають зазначеним критеріям правомірності.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 28.10.2008 р. по справі за позовом до УПФ України в Овруцькому районі Житомирської області, Управління праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації, Обласного центру з нарахування та виплати пенсій та допомоги Головного управління праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації про стягнення сум виплат, передбачених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", серед іншого, зазначено, що відповідно до статей 21, 105, 162 КАС України адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов`язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю. Встановивши, що відповідачі порушили норми права, які регулюють спірні відносини, адміністративний суд повинен визнати такі дії протиправними і зобов`язати відповідачів здійснити нарахування та виплату належних сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення конкретних сум.

З урахуванням викладеного позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості з пенсійних виплат в сумі 20809 грн 86 коп. задоволенню не підлягає.

Водночас, згідно із частиною другою статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Судом встановлено, що 20809 грн 86 коп. - суми пенсії, не отримані з вини органу, є нарахованими відповідачем, але не виплаченими. Відтак зобов`язання судом відповідача виплатити вже нараховану суму пенсій не є втручанням у компетенцію відповідача.

Суд дійшов висновку, що належним та достатнім способом захисту порушеного права позивача є відповідно до ч.2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області виплатити ОСОБА_2 нараховану пенсію в сумі 20809 (двадцять тисяч вісімсот дев`ять) грн 86 коп. з урахуванням компенсацій втрати частини доходів.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача коштів, вимоги позивача про допущення до негайного виконання рішення суду в частині стягнення заборгованості в сумі 20809 грн 86 коп., задоволенню не підлягають.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, є правом, а не обов`язком суду. Отже, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах є саме диспозитивним правом суду, яке може використовуватись в залежності від наявності об`єктивних обставин, що підтверджені належними та допустимими доказами.

Позивач не навів аргументованих доводів та не надав доказів того, що саме дане рішення суду буде відповідачем не виконане, в зв`язку з чим своєчасно у межах розумних строків не будуть поновлені його права, відтак відсутні підстави для встановлення судового контролю.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до статті 139 КАС України, такі належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ухвалив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо припинення з 01 серпня 2017 року виплати призначеної ОСОБА_2 пенсії за віком, в разі втрати годувальника.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79000, вул. Митрополита Андрея, 10, Львів, Код ЕДРПОУ: 13814885) виплатити ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІПН : НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) нараховану пенсію в сумі 20809 (двадцять тисяч вісімсот дев`ять) грн 86 коп. з урахуванням компенсацій втрати доходів.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІПН : НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79000, вул. Митрополита Андрея, 10, Львів, Код ЕДРПОУ: 13814885), за рахунок бюджетних асигнувань, судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 16.08.2019р.

Суддя Коморний О.І.