Справа № 872/2а-2/18 (2-іс/1140/124/18)
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2019-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 серпня 2019 року м. Дніпросправа № 872/2а-2/18 (2-іс/1140/124/18)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Головко О.В.,

за участю секретаря судового засідання Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 березня 2019 року (суддя суду 1 інстанції Черниш О.А.) по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просив:

- визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в м Олександрії щодо недоплати пенсії;

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Олександрії здійснити перерахунок його пенсії за період з 20.01.1999 року по дату прийнятого рішення відповідно до вимог статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з розміру основної пенсії 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії 50 % мінімальної пенсії за віком;

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Олександрії виплатити йому недоплачену суму заборгованості по виплаті пенсії за даний період, яка виникне в результаті перерахунку;

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Олександрії станом на день прийняття рішення встановити йому пенсію в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, та виплачувати її в подальшому і збільшувати розмір, застосовуючи правила, передбачені статтею 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилається на те, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (категорія 1) та має право на пенсійне забезпечення відповідно до норм Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Позивач стверджує, що відповідачем йому неправильно нарахована та виплачується державна пенсія по інвалідності, яка має становити не менше 6 мінімальних пенсій за віком, та щомісячна додаткова пенсія, яка має становити 50% мінімальної пенсії за віком. Наполягає на тому, що при визначенні розміру його пенсії повинні застосовуватися норми статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг установлених законом прав.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 березня 2019 року провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області в частині позовних вимог за період з 20.01.1999 по 22.07.2011 закрито.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в м. Олександрії та Олександрійському районі щодо не здійснення перерахунку державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначених ОСОБА_1 , відповідно до абзацу 4 статті 50, частини 4 статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року; та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити перерахунок ОСОБА_1 державної пенсії по інвалідності у розмірі не нижче 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком за період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року та виплатити заборгованість за цей період, яка виникне у зв`язку з таким перерахунком.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у період з 01.01.2014 по 02.08.2014 року розмір державної пенсії позивача по інвалідності не міг бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком (встановлених у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік"), а також він мав право на отримання щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком.

Проте, пенсійний орган, здійснюючи у період з 23.07.2011 року по 31.12.2013 року, а також після 03.08.2014 року нарахування та виплату позивачу основної державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі, визначеному постановами Кабінету Міністрів України, діяв правомірно. Законних підстав для перерахунку та виплати позивачу державної пенсії виходячи з 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, за цей період немає.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, та ліквідатором аварії на ЧАЕС, внаслідок чого йому встановлено інвалідність ІІІ групи безстроково, оскільки захворювання має причинний зв`язок з наслідками Чорнобильської катастрофи. Відповідно до ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивачу призначено пенсію та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Також, позивач наголошує, що не погоджується з ухвалою від 22 березня 2019 року про закриття провадження щодо частини його позову, оскільки судові рішення Олександрійського міськрайонного суду від 11 грудня 2009 року та Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2013 року до цього часу не виконані. На думку позивача, дії пенсійного органу щодо невиконання судового рішення підпадають під кваліфікацію ст. 382 КК України, яким необхідно дати правову оцінку.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області вказує на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи в частині задоволення позовних вимог, просить скасувати рішення суду першої інстанції в зазначеній частині та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивачем порушений строк на звернення до суду встановлений ст. 122 КАС України. Оскільки позивачем разом з позовною заявою не надане клопотання про поновлення процесуального строку, а спори у справах пов`язаних з пенсійними виплатами повинні розглядатися в межах шестимісячного строку, то позовні вимоги задоволені судом першої інстанції в частині за період часу з 01.01.2014 по 02.08.2014 повинні бути залишені без розгляду.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач підтримав доводи викладені у апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судове засідання суду апеляційної інстанції не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неприбуття суду не повідомлені.

Заслухавши пояснення позивача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг та відзиву на скаргу, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, як особа з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою. (а.с. 11-12, 49-52)

Позивач безпосередньо брав участь у роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у період з 24.05.1986 року по 29.05.1986 року. (а.с. 54, 55)

Відповідно до довідки МСЕК Серії 2-18 АГ №075709 ОСОБА_1 з 20.01.1999 року встановлена 3 група інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. (а.с. 10)

Органами Пенсійного фонду позивачу з 20.01.1999 року призначена та виплачується державна пенсія по інвалідності та додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до статей 49, 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". (а.с. 42)

Крім того, встановлено, що ОСОБА_1 у вересні 2009 року звернувся до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Олександрії Кіровоградської області, у якому просив визнати дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" неправомірними, зобов`язати відповідача здійснити перерахунок основної пенсії відповідно до ч.4 ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи" та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до ст.50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи" починаючи з 2000 року по теперішній час, та здійснити її виплату.

Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11.12.2009 року у справі №2а-1827/09 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Визнано дії по відмові УПФУ в м. Олександрії у перерахунку пенсії неправомірними, зобов`язано відповідача здійснити перерахунок основної пенсії відповідно до ч.4 ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи" та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до ст.50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи" починаючи з 22.05.2008 року та здійснити її нарахування і виплату. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. (а.с. 58)

Крім того, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.10.2010 року, постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11.12.2009 року, скасовано в частині відмовлених позовних вимог.

Постановою апеляційного суду позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії управління УПФУ в м. Олександрії щодо не перерахунку та виплати ОСОБА_1 державної та додаткової щомісячної пенсії у розмірах відповідно до ст. 50 та ч.4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" починаючи з 01.01.2004 року по 31.12.2007 року. Зобов`язано УПФУ в м. Олександрії перерахувати та виплатити ОСОБА_1 державну та додаткову щомісячну пенсії у розмірах відповідно до ст. 50 та ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" починаючи з 01.01.2004 року по 31.12.2007 року. В решті постанову суду залишено без змін. (а.с. 59 - 60)

Як передбачено частиною 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, судовими рішеннями в адміністративній справі №2а-1827/09, які набрали законної сили, підтверджено право позивача на отримання державної та додаткової щомісячної пенсії у розмірах відповідно до абзацу 4 статті 50 та частини 4 статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01.01.2004 року по 31.12.2007 року, а також з 22.05.2008 року. Право позивача, порушене пенсійним органом, відновлено судами в адміністративній справі №2а-1827/09 шляхом зобов`язання цього органу провести перерахунок та виплатити позивачу заборгованість, що виникне у зв`язку з таким перерахунком.

Крім того, вказаними судовими рішеннями установлено, що у період до 01.01.2004 року, а також у 2008 році (до 22.05.2008 року) розрахунок та виплата пенсії позивача здійснювалася пенсійним органом відповідно до діючого законодавства, а тому у цій частині позовних вимог відмовлено. (а.с. 58 - 60)

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи - пенсійною справою позивача, перерахунок пенсії ОСОБА_1 на виконання судових рішень в адміністративній справі №2а-1827/09 проведений лише у 2014 році. Відповідно до протоколу УПФУ в м. Олександрії та Олександрійському районі від 26.09.2014 року здійснено індивідуальний перерахунок пенсії ОСОБА_1 за період з 01.01.2004 року по 31.12.2007 року та за період з 22.05.2008 року по 22.07.2011 року, визначено суму доплати у розмірі 154793, 30 грн. (а.с. 61 - 62)

Судом встановлено, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України №803 від 27.07.2011 року "Про утворення територіальних органів Пенсійного фонду України" управління Пенсійного фонду України в м. Олександрії та управління Пенсійного фонду України в Олександрійському районі реорганізовані шляхом злиття в управління Пенсійного фонду України в м. Олександрії та Олександрійському районі. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1055 від 16.12.2015 року "Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України" управління Пенсійного фонду України в м. Олександрії та Олександрійському районі перейменовано в Олександрійське об`єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області. Згодом на виконання постанови Кабінету Міністрів України №821 від 08.11.2017 року "Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України" Олександрійське об`єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області.

Таким чином, на даний час у спірних правовідносинах правонаступником УПФУ в м. Олександрії, яке було відповідачем в адміністративній справі №2а-1827/09, є саме ГУ ПФУ в Кіровоградській області.

Статтею 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Як встановлено частиною 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі: 4) якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; 7) щодо оскарження індивідуальних актів та дій суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані акти та дії суб`єкта владних повноважень було змінено або скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо закриття провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, за період з 20.01.1999 по 22.07.2011, в силу ч. 1 ст. 238 КАС України, оскільки є такі, що набрали законної сили, судові рішення у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Крім того, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з 23.07.2011 року пенсійний орган, визначаючи розмір пенсії позивача по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, керувався нормами постанови Кабінету Міністрів України "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету" №745 від 06.07.2011 року, а з 01.01.2012 року - нормами Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1210 від 23.11.2011 року.

У Рішенні від 25.01.2012 року №3-рп/2012 Конституційний Суд України вказав, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України під час вирішення справ про соціальний захист підлягають застосуванню тоді, коли вони видані у межах його компетенції на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Верховний Суд України неодноразово вирішував питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції положень Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Так, у постанові Верховного Суду України від 02.06.2015 року (справа №21-317а15) міститься правовий висновок, що оскільки 23.07.2011 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету" №745 від 06.07.2011 року, якою встановлено інші розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, то положення статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" підлягають застосуванню лише до 23 липня 2011 року, а після вказаної дати застосуванню підлягають положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" №2857-VI від 28.12.2010 року та постанови Кабінету Міністрів України "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету" №745 від 06.07.2011 року.

У постановах від 17.02.2016 року (справа №21-3696а15), від 26.04.2016 року (справа №285/4300/14-а) Верховний Суд України вказав про те, що з 1 січня 2012 року нарахування і виплата державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, має здійснюватися у розмірі, встановленому Законом України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" №4282-VІ від 22.12.2011 року та Порядком №1210, оскільки за загальним правилом дії норм права у часі, оскільки Закон №4282-VI був прийнятий пізніше Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а на виконання Закону №4282-VI Кабінет Міністрів України затвердив Порядок №1210, то саме положення Закону №4282-VI та Порядку №1210 підлягають пріоритетному застосуванню до спірних відносин.

Проте, в період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року, коли не було жодних змін чи обмежень для застосування розмірів основної та додаткової пенсій, встановлених статтями 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", пенсія повинна була нараховувати та виплачуватися у розмірі, визначеному статтями 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не Порядком №1210.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, у період з 01.01.2014 по 02.08.2014 року розмір державної пенсії позивача по інвалідності не міг бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком (встановлених у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік"), а також він мав право на отримання щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком.

Як свідчать матеріали пенсійної справи позивача та пояснення відповідача, у період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року пенсійний орган при визначенні розміру державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, за основу їх нарахування не брав мінімальну пенсію за віком, як це передбачено статтями 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", позаяк керувався пунктами 9, 11, 13 Порядку №1210.

Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що не здійснивши перерахунок пенсії позивача за цей період відповідно до норм статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", пенсійний орган, на обліку у якому на той час перебував позивач - управління Пенсійного фонду України в м. Олександрії та Олександрійському районі - допустив протиправну бездіяльність, чим порушив право позивача на отримання пенсії у розмірі, установленому Законом.

Однак, судом встановлено, що пенсійний орган, здійснюючи у період з 23.07.2011 року по 31.12.2013 року, а також після 03.08.2014 року нарахування та виплату позивачу основної державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі, визначеному постановами Кабінету Міністрів України, діяв правомірно.

Отже, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що законних підстав для перерахунку та виплати позивачу державної пенсії виходячи з 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, за цей період немає, власне як і відсутні підстави для зобов`язання відповідача встановити позивачу пенсію у таких розмірах та виплачувати її в подальшому.

Щодо доводів відповідача про дотримання строку звернення до адміністративного суду колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду та прийняття судом першої інстанції рішення у цій справі, визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що до суду позивач звернувся з позовом 10.07.2018. (а. с. 1)

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги за період з 23.07.2011 по 09.01.2018 підлягають залишенню без розгляду.

При цьому, колегія суддів вважає помилковим посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 19.06.2018 року у справі №646/6250/17, оскільки у вказаній справі судом касаційної інстанції розглядались правовідносини щодо правомірності припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі, а отже вирішувались інші правовідносини.

Що стосується доводів позивача щодо надання правової оцінки діям відповідача, які стосуються невиконання судового рішення, колегія суддів зазначає, що вказані дії відповідача не можуть бути підставою для звернення до суду з позовом про задоволення тих самих вимог, які вже вирішувались судом

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що приписами частини 1 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Пунктом 4 частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини, що мають значення для справи, допущено порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду в частині позовних вимог за період з 23.07.2011 по 09.01.2018, які залишити без розгляду.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321,322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області - задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 березня 2019 року в частині вирішення позовних вимог за період з 23.07.2011 по 09.01.2018 скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії за період з 23.07.2011 по 09.01.2018 - залишити без розгляду.

В іншій частині Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з 08.08.2019 та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко