Справа № 160/3194/19
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2019-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 липня 2019 року Справа № 160/3194/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В.
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В обґрунтування адміністративного позову, позивач зазначає, що він є фізичною особою-підприємцем, платником єдиного податку 2 групи та використовує земельну ділянку для провадження господарської діяльності, як суб`єкта господарювання. У зв`язку з цим він згідно з пунктом 297.1 статті 297 Податкового кодексу України, звільнений від обов`язку сплачувати земельний податок. Також зазначає, що відповідачем було порушено порядок надсилання (вручення) оскаржуваних рішень, не додано розрахунки податкових зобов`язань та порушено строки надіслання таких рішень. У зв`язку з чим, позивач зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
Від Головного управління ДФС у Дніпропетровській області надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що фізичні особи - власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі звільняються від сплати земельного податку за умови передачі таких ділянок в оренду платнику єдиного податку четвертої групи. Згідно даних Державного земельного кадастру, за ФОП ОСОБА_1 обліковуються земельні ділянки на території Дмитрівської сільської ради, загальною площею 506 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. В результаті проведеного аналізу інформації, зазначеної у листі Червоногригорівської селищної ради та на підставі поданих ТОВ «ВУФ «АГРО-ХЛІБ» і ВКФ «ДЕКОРТ» податкових декларацій платників єдиного податку четвертої групи на 2018 рік було виявлено, що вищезазначені підприємства не уклали договори оренди земельних ділянок з ОСОБА_1 . Також відповідач зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення направлялися засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення 06.09.2018 року на податкову адресу платника податку, проте відправлення повернуто з відміткою «за закінчення терміну зберігання» 12.10.2018 року, у зв`язку з чим, відповідно до приписів ПК України рішення вважаються належним чином врученими Позивачу 12.10.2018. Таким чином, ГУ ДФС під час винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень діяло в спосіб та межах, визначених чинним законодавством України, у зв`язку з чим, у задоволенні позову слід відмовити.
Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив на позов, в якій останній підтримав позовні вимоги та викладену позицію у позовній заяві.
Ухвалою суду від 06.05.2019 року прийнято до свого провадження вказану справу та відкрито провадження у справі, та згідно ч.2 ст.257 КАС України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Вказані податкові повідомлення-рішення направлено засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення 06.09.2018 року на податкову адресу платника податку: АДРЕСА_1 .
Вищезазначене поштове відправлення повернуто до Нікопольського управління з відміткою «за закінчення терміну зберігання» 12.10.2018 року.
Вказане підтверджується фіскальним чеком ПАТ «Укрпошта» та Рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, копії яких наявні в матеріалах справи.
Згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 13.07.2017р., ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 12.07.2017р., основний вид економічної діяльності: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.
Згідно Довідки Міськрайонного управління у Нікопольському районі та м.Нікополі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області №28-4-0.171-474/120-17 від 17.10.2017р., станом на 01.10.2017р. за ФОП ОСОБА_1 обліковуються земельні ділянки на території Дмитрівської сільської ради загальної площею 506га ріллі, з них: 506га ріллі - приватна власність (земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства).
Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Земельні відносини в Україні регулюються Земельним кодексом України, а справляння плати за землю - Податковим кодексом України.
У частинах першій та другій статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Відповідно до п.п.14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України, плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідно до п.п.14.1.72 п.14.1 ст.14 ПК України, земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).
Згідно зі статтями 269, 270 ПК України, платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, а об`єктами оподаткування земельним податком - земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.
Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (підпункт 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; (пл.271.1.1 п.271.1 ст.271 ПК України).
Відповідно до п.274.1 ст.274 ПК України, ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для лісових земель - не більше 0,1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.
Від сплати податку звільняються на період дії єдиного податку четвертої групи власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі за умови передачі земельних ділянок та земельних часток (паїв) в оренду платнику єдиного податку четвертої групи (пункт 281.3 статті 283 ПКУ).
Згідно п.284.1 ст.284 ПК України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.
Органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки рішення щодо ставок земельного податку та наданих пільг зі сплати земельного податку юридичним та/або фізичним особам за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.
Базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік (п.285.1 ст.285 ПК України).
Відповідно до п.286.1 ст.286 ПК України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно п.286.5 ст.285 ПК України, нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.
Відповідно до п.287.1 ст.287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
Відповідно до п.287.5 ст.287 ПК України, податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
Фізичними особами у сільській та селищній місцевості земельний податок може сплачуватися через каси сільських (селищних) рад або рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, за квитанцією про приймання податкових платежів. Форма квитанції встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу.
Податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу (п.287.10 ст.287 ПК України).
Положеннями пп.297.1.4 п.297.1 ст.297 ПК України визначено, що платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів, зокрема, податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.
Суд звертає увагу, що у межах даних правовідносин спірним є питання застосування положень підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України щодо звільнення позивача від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку).
У значенні наведених норм права спрощена система оподаткування не звільняє суб`єкта господарювання від виконання податкових зобов`язань зі сплати податків, встановлених у пункті 297.1 частини 297 Податкового кодексу України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.
Умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності.
Правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов`язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб`єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності.
Тобто з набуттям ознак (якості) суб`єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов`язку сплати земельного податку.
Таким чином, суд приходить до висновку, що фізичні особи власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі звільняються від сплати земельного податку за умови передачі таких ділянок в оренду платнику єдиного податку четвертої групи тільки земель сільськогосподарських угідь та/або земель водного фонду.
Отже, посилання позивача щодо того, що земельна ділянка будь-якого цільового призначення може бути передана фізичною особою власником земельної ділянки, земельних часток (паїв) чи землекористувачем в оренду платнику єдиного податку IV групи із наступним звільненням такого власника чи землекористувача від сплати земельного податку не узгоджуються з вищенаведеними нормами.
Згідно даних Державного земельного кадастру, за ФОП ОСОБА_1 обліковуються земельні ділянки на території Дмитрівської сільської ради, загальною площею 506 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.
Нікопольським управлінням ГУ ДФС у Дніпропетровській області отримано лист Виконавчого комітету Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району від 12.07.2018 №1237 щодо недопущення можливих втрат до місцевого бюджету.
Згідно інформації, зазначеної у листі Червоногригорівської селищної ради та на підставі поданих ТОВ «ВУФ «АГРО-ХЛІБ» і ВКФ «ДЕКОРТ» податкових декларацій платників єдиного податку четвертої групи на 2018 рік було виявлено, що вищезазначені підприємства не уклали договори оренди земельних ділянок з ОСОБА_1 .
Таким чином, так як, між ТОВ «ВУФ «АГРО-ХЛІБ», ВКФ «ДЕКОРТ» та ОСОБА_1 не було укладено у встановленому законодавством порядку договори оренди земельних ділянок, доказів протилежного до суду позивачем не надано, позивач не звільняється від сплати земельного податку.
Крім того, дані земельні ділянки не використовуються позивачем, як платником єдиного податку другої групи для провадження господарської діяльності відповідно до п.п.297.1.4 п.297.1 ст.297 ПКУ, адже, фактично, перебувають у користуванні ТОВ «ВУФ «АГРО-ХЛІБ», ВКФ «ДЕКОРТ», що підтверджується копією листа Червоногригорівської селищної ради №1237 від 12.07.2018 року та додатками до нього.
Таким чином, як було зазначено вище, умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності, проте, доказів наявності вказаної умови позивачем не надано.
Крім того, згідно п.298.3 ст.298 ПКУ, у заяві про застосування спрощеної системи оподаткування зазначаються обрані суб`єктом господарювання види господарської діяльності згідно з КВЕД ДК 009:2010.
Проте, ФОП ОСОБА_1 не повідомив про об`єкти оподаткування та об`єкти пов`язані з оподаткування до Нікопольського управління ГУ ДФС у Дніпропетровській області за основним місцем обліку повідомленням за формою №20-ОПП, доказів протилежного позивачем не надано.
У зв`язку з чим, позивачем не визначено земельні ділянки, які він використовує в своїй господарській діяльності.
Щодо правильності порядку винесення та надсилання (вручення) оскаржуваних податкових-повідомлень-рішень, суд зазначає наступне.
Відповідно до п.58.3 ст.58 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Відповідно до п.42.1 ст.42 ПКУ, податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.
Згідно п.42.2 ст.42 ПКУ, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.
У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
Платники податків, які подають звітність в електронній формі та/або пройшли електронну ідентифікацію онлайн в електронному кабінеті, можуть здійснювати листування з контролюючими органами засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронний цифровий підпис» (п.42.4 ст.42 ПКУ).
Вищевказане поштове відправлення повернуто до Нікопольського управління з відміткою «за закінчення терміну зберігання» 12.10.2018 року.
Вказане підтверджується фіскальним чеком ПАТ «Укрпошта» та Рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, копії яких наявні в матеріалах справи.
У зв`язку з чим, твердження позивача, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення складено 12.10.2018 не відповідає дійсності, адже вказана дата автоматично внесена до оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, які направлені позивачу в електронному кабінеті, на підставі інформації про дату вручення податкових повідомлень-рішень, які були направлені засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення і повернуті з відміткою «за закінчення терміну зберігання» 12.10.2018 року.
Крім того, згідно абзацу шостого п.58.1 ст.58 ПК України, до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання (за наявності) та штрафних (фінансових) санкцій.
Вказаною нормою не встановлено прямого обов`язку надсилання податковим органом розрахунку податкового зобов`язання. Такий розрахунок додається до податкового повідомлення-рішення за наявності такого».
Також суд зазначає, що посилання позивача на те, податковим органом порушено строки винесення та направлення спірних податкових повідомлень-рішень, а саме - після 01 липня 2018 року, не може бути підставою для визнання їх протиправними та їх скасування.
Так як, порушення податковим органом порядку винесення позивачу податкових повідомлень-рішень (після 01 липня року базового податкового періоду) свідчить про недотримання відповідачем процедури надіслання (вручення) податкових повідомлень-рішень, встановленої ПК України, та є підставою для сплати податкового зобов`язання в більш пізній термін відповідно до п.287.5 ст.287 ПК України (протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення), однак, не впливає на правомірність самого податкового повідомлення-рішення та не може бути підставою для його скасування.
Частина 2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Враховуючи вищевикладене суд вважає, що відповідач при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, правомірність своїх дій ним доведена.
На підставі наведеного, суд приходить до висновку в необхідності відмови в задоволенні поданого адміністративного позову.
Керуючись ст.ст. 241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Згідно ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя Н.В. Турлакова