Справа № 420/2034/19
Суддя: Бжассо Н. В.
Дата ухвалення: 2019-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2034/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2019 року Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді, Бжассо Н.В.,

розглянув в порядку письмового провадження в м. Одеса за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Відділ містобудування та архітектури Біляївської районної державної адміністрації Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення від 12.01.2018 року

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшло адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Відділ містобудування та архітектури Біляївської районної державної адміністрації Одеської області, аз результатом розгляду якого позивач просить суд:

Визнати протиправним та скасувати Рішення Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області від 12.01.2018 року про скасування дії містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки № 1 від 12.01.2016 року стосовно будівництва нежитлової будівлі з торгово-офісними приміщеннями за адресою: АДРЕСА_1 ;

Стягнути з відвідача на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначає, що він отримав рішення Департаменту ДАБІ в Одеській області від 12.01.2018 року, яким скасовано дію містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки № 1 від 12.01.2016 року стосовно будівництва нежитлової будівлі з торгово-офісними приміщеннями і будівлі складського призначення за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач не погоджується із вказаним рішенням, вважає його безпідставним, необґрунтованим, протиправним та таким, що має бути скасовано. Відділом містобудування та архітектури Біляївської районної державної адміністрації було надано містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 від 12.01.2016 року. При цьому, п. 8 даних містобудівних умов та обмежень зазначено: «посилання на містобудівну документацію…- схема планування території району 1982 рік, об`єкт буде враховано під час оновлення СТПР». В оскаржуваному рішенні вказано, що підставою для скасування містобудівних умов та обмежень є те, що вказані містобудівні умови та обмеження надані на основі генерального плану населеного пункту, а не на основі плану зонування земельної території чи детального плану території, чим порушено п. 6 ч. 1 розділу V «Прикінцеві положення» ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності». Позивач з таким висновком не погоджується. Так, позивач вказує, що розділу V «Прикінцеві положення» ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» не містить ч. 1, тобто відповідач посилається на неіснуючу норму, а якщо припустити, що відповідач мав на увазі п. 6 розділу V «Прикінцеві положення» ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», то даний пункт регулює порядок надання містобудівних умов та обмежень до 01.01.2015 року. Водночас, містобудівні умови та обмеження були видані 12 січня 2016 року. Також, відповідач посилається на порушення п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону, тоді як стаття 1 цього Закону містить загальні положення щодо визначення термінів. Відповідачем не вказано, в чому полягає суть порушення статті і Закону, яка містить лише поняття «містобудівних умов та обмежень». Позивач зазначає, що генеральний план населеного пункту, як і детальний план території, і план зонування, є видами містобудівної документації. Таким чином, є необґрунтованим, у чому саме полягає порушення, нібито допущене під час видачі містобудівних умов та обмежень, в яких наявне посилання на генеральний план населеного пункту, який також, є містобудівною документацією, передбаченою законом.

Ухвалою суду від 24.04.2019 року відкрито провадження справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 06.06.2019 року.

29.05.2019 року від представника відповідача надійшла заява про продовження терміну подачі Департаментом відзиву на позовну заяву з наданням можливості письмових доказів.

Ухвалою суду від 06.06.2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання, суд задовольнив клопотання представника відповідача про продовження строку для надання відзиву на адміністративний позов та відклав підготовче засідання до 21.06.2019 року.

22.07.2019 року суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті на 13.08.2019 року.

12.08.2019 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження за відсутності позивача та його представника.

Відповідач та третя особа у судове засідання не з`явилися, належним чином та своєчасно повідомлялися про дату, час і місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомили.

Суд зазначає, що відповідач не надав суду, ані відзиву на адміністративний позов, ані будь-яких доказів по справі, у зв`язку із чим, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 6 ст. 162 КАС України.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності та робить наступні висновки.

12.01.2016 року Відділом містобудування та архітектури Біляївської райдержадміністрації зареєстровано за № 1 містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, замовником яких є : ОСОБА_1 .

У п. 8 «Посилання на містобудівну документацію: генеральний план населеного пункту, план зонування, детальний план території та рішення про їх затвердження (у разі наявності)» вказаних містобудівних умов та обмежень зазначено: схема планування території району 1982 рік, об`єкт буде враховано під час оновлення СПТР.

Суд зазначає, що 10.11.2016 року департаментом ДАБІ в Одеській області зареєстровано декларацію за № ОД781 про початок виконання будівельних робіт з нового будівництва нежитлової будівлі з торгово-офісними приміщеннями (готель, міні-маркет) і будівлі складського призначення (ангар) за адресою: АДРЕСА_1 , замовником якої є ОСОБА_1 . У вказані декларації міститься посилання на містобудівні умови та обмеження, що видані Відділом містобудування та архітектури Біляївської райдержадміністрації зареєстровано за № 1 від 12.01.2016 року.

12.01.2018 року Депратаментом ДАБІ в Одеській області прийнято рішення про скасування дії містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки № 1 від 12.01.2016 року стосовно будівництва нежитлової будівлі з торгово-офісними приміщеннями (готель, міні-маркет) і будівлі складського призначення (ангар) за адресою: АДРЕСА_1 рада, Біляївський район , прийняті відділом містобудування та архітектури Біляївської райдержадміністрації, яке знаходиться за адресою: проспект Незалежності, 11, м. Білявка, Одеська область.

В обґрунтування вказаного рішення вказано, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки № 1 від 12.01.2016 року стосовно будівництва нежитлової будівлі з торгово-офісними приміщеннями (готель, міні-маркет) і будівлі складського призначення (ангар) за адресою: АДРЕСА_1, замовник - ОСОБА_1 , земельна ділянка належить на підставі державного акту на право власності від 17.10.2008 року, кадастровий номер: НОМЕР_3 , надані на основі генерального плану населеного пункту, який згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту, а не на основі плану зонування території чи детального плану території, які відповідно до ч. 1 ст. 18 та ч. 4 ст. 19 Закону України визначають містобудівні умови та обмеження використання території для містобудівних потреб, що є порушенням п. 6 ч. 1 розділу V Прикінцевих положень Закону України. Відповідачем встановлено, що містобудівні умови та обмеження видано з порушенням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, а саме: п. 8 ч. 1 ст. 1 та п. 6 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України.

21.01.2019 року Відділ містобудування та архітектури Біляївської районної державної адміністрації Одеської області листом № 05 повідомив позивача про те, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки № 1 від 12.01.2016 року стосовно будівництва нежитлової будівлі з торгово-офісними приміщеннями (готель, кафе, міні-маркет) і будівлі складського призначення (ангар) за адресою: АДРЕСА_1 - скасовані, рішенням Департаменту ДАБІ в Одеській області від 12.01.2018 року.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» ( в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» ( в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Приписами ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» ( в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту.

План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» ( в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» ( в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.

Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 29 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній станом на час отримання позивачем містобудівних умов та обмежень), основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.

Фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.

Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними спеціально уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі.

Спеціально уповноважений орган містобудування та архітектури визначає відповідність намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Розгляд заяви і надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову у їх наданні здійснюються спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури протягом семи робочих днів з дня реєстрації заяви.

Рішення про відмову у наданні містобудівних умов та обмежень приймається у разі невідповідності намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Згідно з ч. 2, 3,4, 8 ст. 29 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній станом на час прийняття оскаржуваного рішення), фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.

Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника, до якої додаються: 1) копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію; 2) копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації); 3) викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000;4) витяг із Державного земельного кадастру.

Для отримання містобудівних умов та обмежень до заяви замовник також додає містобудівний розрахунок, що визначає інвестиційні наміри замовника, який складається у довільній формі з доступною та стислою інформацією про основні параметри об`єкта будівництва.

Цей перелік документів для надання містобудівних умов та обмежень є вичерпним.

Витяг з містобудівного кадастру для формування містобудівних умов та обмежень до документів замовника додає служба містобудівного кадастру (у разі її утворення).

Перелік об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.

Підставами для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є: 1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень; 2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці; 3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Відмова у наданні містобудівних умов та обмежень здійснюється шляхом направлення листа з обґрунтуванням підстав такої відмови відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури у строк, що не перевищує встановлений строк їх надання.

Містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об`єкта незалежно від зміни замовника.

Внесення змін до містобудівних умов та обмежень може здійснювати орган, що їх надав, за заявою замовника, на виконання приписів головних інспекторів будівельного нагляду центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, або за рішенням суду.

Скасування містобудівних умов та обмежень здійснюється: 1) за заявою замовника; 2) головними інспекторами будівельного нагляду в порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду у разі невідповідності містобудівних умов та обмежень містобудівному законодавству, містобудівній документації на місцевому рівні, будівельним нормам, стандартам і правилам; 3) за рішенням суду.

У разі скасування в порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду або за рішенням суду містобудівних умов та обмежень посадові особи відповідного уповноваженого органу містобудування та архітектури несуть відповідальність згідно із законом.

З огляду на наведені норми законодавства, містобудівні умови та обмеження видаються на підставі містобудівної документації (в даному випадку місцевого рівня) за зверненням особи, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, до уповноваженого органу з наданням визначених Законом документів. При цьому, підставою відмови в наданні містобудівних умов та обмежень, за умовами надання всіх необхідних документів з достовірними відомостями, є невідповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні.

Тобто, невідповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні встановлюється спеціально уповноваженим органом на стадії прийняття рішення щодо надання містобудівних умов та обмежень. Невідповідність намірів забудови означає, що запланований для будівництва об`єкт не відповідає вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, тобто затвердженим текстовим та графічним матеріалам з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій конкретного населеного пункту.

Вказаний висновок суду відповідає висновкам Верховного Суду, що наведені у постанові суду від 07.02.2019 року у справі № 803/952/17.

Суд зазначає, що з огляду на зміст оскаржуваного рішення Департаменту ДАБІ в Одеській області від 12.01.2018 року, підставою для його прийняття стало встановлення порушення позивачем п. 8 ч. 1 ст. 1 та п. 6 розділу V Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Як зазначив вище суд, п. 8 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» містить визначення поняття «містобудівні умови та обмеження», а тому, суд вважає вказане посилання необґрунтованим, оскільки відповідач не надав суду відзиву на позов, в якому б роз`яснив, яким чином та якими діями позивача порушено норму закону, якою розтлумачується поняття «містобудівні умови та обмеження» та яка не містить жодних вимог чи заборон по відношенню до суб`єктів містобудування.

Суд зазначає, що згідно з п. 6 розділу V Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», до 1 січня 2015 року рішення щодо визначення та надання містобудівних умов і обмежень на територіях, де відповідно до цього Закону не затверджені плани зонування або детальні плани територій, приймають уповноважені органи містобудування та архітектури з урахуванням попередніх планувальних рішень у межах встановленого законодавством строку.

Суд зазначає, що рішення щодо надання містобудівних умов та обмежень ОСОБА_1 Відділом містобудування та архітектури Біляївської РДА прийнято 12.01.2016 року, тобто дія п. 6 розділу V Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» на спірні правовідносини не розповсюджується, оскільки регулює правовідносини, що виникли до 01.01.2015 року.

Суд зазначає, що містобудівні умови та обмеження надані позивачу з урахуванням схеми планування району 1982 року (генерального плану населеного пункту). При цьому, з огляду на наведені вище судом положення ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», генеральний план плану населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні.

При цьому, приписами ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачена можливість скасування дії містобудівних умов та обмежень у випадку встановлення головними інспекторами будівельного нагляду в порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду невідповідності містобудівних умов та обмежень містобудівному законодавству, містобудівній документації на місцевому рівні.

Суд зазначає, що відповідачем не надано доказів на підтвердження факту невідповідності містобудівних умов та обмежень наданих ОСОБА_1 містобудівній документації на місцевому рівні, а скасування дії містобудівних умов і обмежень через їх видання з урахуванням генерального плану населеного пункту, а не плану зонування території чи детального плану нормами ст. 29 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» не передбачено.

Крім цього, суд зазначає, що оскільки наділений відповідними повноваженнями орган видав позивачам спірні містобудівні умови та обмеження, на підставі яких позивачем було подано декларацію про початок будівельних робіт, яку зареєстровано Департаментом ДАБІ в Одеській області 10.11.2016 року та у період з листопада 2016 року по січень 2018 року позивачем здійснювалось відповідне будівництво, допущення, на думку відповідача, Відділом містобудування та архітектури Біляївської РДА певних порушень не можуть бути поставлені у провину ОСОБА_1 , адже останній правомірно розраховував на відповідність нормам чинного законодавства поданої ним документації.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на вищевикладене, суд робить висновок, що адміністративний позов ОСОБА_1 належить до задоволення.

Згідно з ч. 1ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд зазначає, що за звернення до суду із зазначеним позовом позивач сплатив 768,40 грн. судового збору, що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 04.04.2019 року.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд зазначає, що на підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу суду надано: договір про надання правової допомоги № 04/06 від 04.06.2019 року, акт № 12/08 про надання правової допомоги від 12.08.2019 року, рахунок-фактуру № 12/08 від 12.08.2019 року, згідно з якими розмір витрат на правничу допомогу становить 5000,00 грн.

Суд зазначає, що з огляду на вимоги КАС України, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Вказаний висновок суду відповідає висновкам Верховного суду, що наведені у постанові від 22 травня 2018 року у справі № 826/8107/16.

При цьому, суд зазначає, що станом на стороною позивача не надано суду доказів на підтвердження сплати ОСОБА_1 коштів на користь адвоката Подорожнього А.С. за отримання послуг з правничої допомоги, а власноруч вчинений ОСОБА_1 в рахунку-фактурі № 12/08 від 12.08.2019 року підпис, над яким друкованим текстом вказано: «Цим підписом Платник ОСОБА_1 підтверджує, що ним було сплачено рахунок у повному обсязі» не є належним доказом на підтвердження сплати зазначених коштів.

Таким чином, суд робить висновок, що на користь позивача з відповідача мають бути стягнуті лише витрати, що понесені позивачем на оплату судового збору, тобто 768,40 грн.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 94, 139, 205, 243, 245, 246, 250, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Відділ містобудування та архітектури Біляївської районної державної адміністрації Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення від 12.01.2018 року.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області від 12.01.2018 року про скасування дії містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки № 1 від 12.01.2016 року стосовно будівництва нежитлової будівлі з торгово-офісними приміщеннями за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ).

Відповідач - Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області (адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Відділ містобудування та архітектури Біляївської районної державної адміністрації Одеської області (адреса: просп. Незалежності, буд. 11, м. Білявка, Одеська обл., 67600, ).

Повний текст рішення складений та підписаний судом 15 серпня 2019 року.

Суддя Н.В. Бжассо

.