Справа № 280/4259/18
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 липня 2019 року м. Дніпросправа № 280/4259/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Чабаненко С.В. ,

суддів: Чумака С.Ю., Юрко І.В.,

за участю секретаря судового засідання Сколишева О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 січня 2019 року у справі №280/4259/18 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області, в якому просив:

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області від 30 серпня 2018 року № , яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, в загальному розмірі 116 446,16 гривень, в тому числі 77 630,77 гривень за податковими зобов`язаннями та 38 815,39 гривень за штрафними (фінансовими) санкціями;

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області від 30 серпня 2018 року № , яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 9 703,85 гривень, в тому числі 6 469,23 гривень за податковими зобов`язаннями та 3 234,62 гривень за штрафними (фінансовими) санкціями;

визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 30 серпня 2018 року, згідно якої заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску становить 94 882,5 грн.;

визнати протиправним та скасувати рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 30 серпня 2018 року, яким застосовано до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 штрафні санкції в розмірі 10 236,36 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22 січня 2019 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області від 30 серпня 2018 року № , № , Вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 30 серпня 2018 року, Рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 30 серпня 2018 року.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволені позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянтом наведені обставини, встановлені під час податкової перевірки, які доводять факт порушення позивачем вимог податкового законодавства.

В судовому засіданні представник відповідача за довіреністю (Драч Б.В.) підтримав доводи апеляційної скарги, представник позивача за довіреністю (ОСОБА_2) висловила заперечення проти доводів апеляційної скарги та просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, Головним управлінням ДФС у Запорізькій області в період з 18.06.2018 року по 09.07.2018 року було проведено планову документальну виїзну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року.

За результатами перевірки складено акт від 06.07.2018 року № 631/08-01-13-05/ НОМЕР_1 , відповідно до висновків якого встановлені наступні порушення:

- п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010р. № 2755-VІ зі змінами та доповненнями, а саме ФОП ОСОБА_1 була зареєстрована Книга обліку доходів та витрат, але велась з порушеннями відповідно до вимог п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України та Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затверджену Наказом Міністерства доходів і зборів України 16.09.2013 N 481;

- п. 44.1 ст. 44, п. 177.2 ст. 177, п. 177.4.1 - 177.4.6 ст. 177 (чинними на момент скоєння порушення) Податкового кодексу України (із змінами та доповненнями), у результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, що підлягає сплаті до бюджету ФОП ОСОБА_1 та як наслідок його заниження на загальну суму 77 630,77 грн.;

- пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164 , п. 171.1 п.171.2 ст. 171 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (зі змінами та доповненнями) фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 - по 31.12.2017 занижено суму військового збору у розмірі 6 469,23 грн.;

- п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 2. ч. 1 ст. 7, ч. 11 ст. 8, ч. 7, ч. 8 ст. 9 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-У1 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (із змінами та доповненнями) ФОП ОСОБА_1 було занижено за період 2016 - 2017 р. суму чистого доходу від підприємницької діяльності (детальніше п. 2 акту перебірки), в результаті чого занижено зобов`язання зі сплати єдиного внеску на суму 94 882,05 грн.

30 серпня 2018 року на підставі акту перевірки від 06.07.2018 року № 631/08-01-13-05/ Головним управлянням ДФС у Запорізькій області були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та вимога про сплату боргу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку щодо відсутності у ФОП ОСОБА_1 заниження податку з доходів фізичних осіб від провадження підприємницької діяльності за 2016 - 2017 роки., що як наслідок призвело до безпідставного донарахування військового збору та єдиного внеску.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до норм ст.138 ПК України однією зі складових витрат, які враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, є витрати операційної діяльності, які включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно п. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу. За п. 177.2 ст. 177 ПК України об`єктом оподаткування доходів є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Підпунктом 177.4.1 п. 177.4 ст. 177 ПК України передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отримання доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.

Отже, з вищенаведених норм вбачається, що підставою для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.

При цьому відповідно до підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Згідно з підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України платник податків має право обирати самостійно, якщо інше не встановлено цим Кодексом, метод ведення обліку доходів і витрат.

З матеріалів справи вбачається, що у перевіряємому періоді позивач здійснював вантажні перевезення., при цьому кошти, які витрачалися останнім на придбання дизельного палива, були віднесені до складу витрат, пов`язаних з господарською діяльністю.

На підтвердження факту придбання та використання придбаного пального у господарських операціях позивачем надано: банківські виписки, фіскальні чеки, видаткові накладні, податкові накладні, акти списання палива.

Колегія суддів вважає неспроможними доводи відповідача з привиду того, що придбання палива здійснювалося позивачем на АЗС щоденно по декілька разів на день у незначних обсягах, а тому такі витрати не повинні включатися до складу валових витрат, з огляду на наступне.

Вищенаведеними нормами права не встановлено обмеження у періодичності закупівель та кількості матеріальних цінностей, які відображаються у первинних документах суб`єкт господарювання. Підприємець самостійно формує програми діяльності, вибирає постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучає матеріально-технічні, фінансові та інші види ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо порушень під час списання паливно-мастильних матеріалів, зокрема, що таке списання повинно здійснюватися з врахуванням даних про пробіг автомобіля, визначених на підставі подорожнього або маршрутного листа та Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998 №43 «Про затвердження норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті» зі змінами та доповненнями.

Так, розрахунок допустимих норм витрат палива за 2016 рік, проведений позивачем на підставі наказу Міністерства транспорту України від 10.02.1998 за №43 та наказу ФОП ОСОБА_1 №1 від 01.01.2016 «Про встановлення норм витрат палива та інших паливо-мастильних матеріалів у відповідності до наказу Мінтранспорту від 10.02.1998 р. №43 на 2015 рік», та на підставі первинних документів свідчить про те, що у 2016 році допустима кількість витрати пального становила 120 548,07 літри. Позивачем у цей період було фактично витрачено 109 296,54 літри, що є меншим допустимої норми.

Отже, з вищевикладеного вбачається, що висновки відповідача про заниження позивачем витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу, за 2016 рік на суму 34 006,91 грн. та за 2017 рік на суму 12 579,58 грн. є безпідставними та необґрунтованими.

Стосовно придбання позивачем 24.04.2017 року (чек № 1763, 1733) бензину автомобільного у кількості 58,9 л на загальну суму без ПДВ 1 162,39 гривень., щодо якого відповідач зазначає, що до перевірки не надано жодного підтверджуючого документу стосовно подальшої реалізації зазначеного товару або використання у господарській діяльності, колегія суддів зазначає, що на підставі акту списання ПММ за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 року придбаний бензин був використаний його позивачем для промивки запасних частин та деталей вантажних сідлових тягачів та напівпричепів.

На підтвердження понесених витрат позивачем були надані: чеки від 24.04.2017 № 1763, 1733 придбання позивачем бензину автомобільного у кількості 58,9 л на загальну суму без ПДВ 1 162,39 грн., розпорядження від 31.01.2017 про списання ПММ у розмірі 58,9 л та акт списання запчастин від 31.12.2017 року за період з 01.01.2017 по 31.01.2017 в якому зазначається, що бензин марки А 92 Євро 5-Е5 у розмірі 58,9л використано для промивки запасних частин та деталей.

На думку відповідача, промивка двигуна, підшипників, промивка ступиць напівпричепів, промивка ступиць, знежирювання запчастин та інших деталей є переліком робіт, які зазвичай здійснюють під час проведення технічного обслуговування транспортного засобу.

З приводу наведеного колегія суддів зазначає, що оскільки основним видом господарської діяльності позивача є допоміжна діяльність у сфері транспорту та надання послуг вантажним автомобільним транспортом, та у своїй господарській діяльності позивач використовує транспортні засоби, на підтвердження чого ним були надані свідоцтва про їх реєстрацію, а отже витрати на технічне обслуговування транспортних засобів пов`язані з господарською діяльністю позивача.

Крім того, позивач не погоджується з висновками контролюючого органу стовоно не підтвердження суми витрат з придбання запасних частин та проведення поточного ремонту власних транспортних засобів у 2017 році на суму у розмірі 383 533,18 грн. без ПДВ. Так, відповідач в акті перевірки зазначає, що всі транспортні засоби, які Позивач використовував у господарській діяльності (сідлові тягачі та напівпричепи) підпадають під товарні позиції згідно УКТ ЗЕД основних засобів подвійного призначення (8704). Відповідно запасні частини та послуги на зазначені транспортні засоби були використані у виробничому процесі для техобслуговування та ремонтів транспортних засобів (без модернізації та поліпшення) на протязі 2017 року, отже усі витрати на ТО і ремонти сідлових тягачів та напівпричепів належать до витрат на утримання вантажного автомобіля, а тому не включаються до підприємницьких витрат.

Відповідач, посилаючись на індивідуальні податкові консультації від 08.09.2017 № 1880/Т/99-99-13-01-02-14/ІПК та від 20.09.2017 № 1995/М/99-99-13-01-02-14/ІПК, зазначає, що до основних засобів подвійного призначення відносяться вантажні автомобілі, у тому числі сідельні тягачі та напівпричепи, які призначені для перевезення вантажів. Також відповідач зазначає, що якщо транспортний засіб належить до однієї із товарних позицій 8703, 8704 чи 8709 згідно з УКТ ЗЕД - це основні засоби подвійного призначення.

Щодо наведеного колегія суддів зазначає, що згідно пункту 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Водночас, як визначено підпунктом 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця: витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею.

Згідно підпунктом 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Отже, наведеними нормами урегульований порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування, при цьому види основних засобів подвійного призначення визначені підпунктом 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України серед яких є легкові та вантажні автомобілі.

При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вантажні силові тягачі та напівпричепи бортові, які використовуються ФОП ОСОБА_1 у господарській діяльності, у розумінні норм діючого законодавства України не відносяться до вантажних автомобілів, тому не є основними засобами подвійного призначення.

Це підтверджено, зокрема, експертним висновком № Е-003 від 16.01.2019, виданим Запорізькою Торгово - промисловою палатою на замовлення ФОП ОСОБА_1 , згідно якого належні позивачеві вантажний сідловий тягач Volvo FH12, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 , рік випуску 1998, відповідає коду УКТ ЗЕД:

8701 20 90 00 - «Засоби наземного транспорту, крім залізничного або трамвайного рухомого складу, їх частини та обладнання

Трактори (за винятком тракторів товарної позиції 8709): - трактори колісні для напівпричепів: - що використовувалися»;

Напівпричіп бортовий тентований Kogel SN24, реєстраційний номер НОМЕР_4 , номер шасі НОМЕР_5 , рік випуску 1998, відповідає коду УКТ ЗЕД:

8716 39 80 00 - «Засоби наземного транспорту, крім залізничного або трамвайного рухомого складу, їх частини та обладнання

Причепи та напівпричепи; інші несамохідні транспортні засоби; їх частини:

-інші причепи та напівпричепи для перевезення вантажів:

-інші: -інші: -що використовувалися».

Отже, належні позивачеві транспортні засоби не віднесено до товарних позицій 8703, 8704 чи 8709 згідно з УКТ ЗЕД, а відповідно висновок податкового органу щодо віднесення цих транспортних засобів до основних засобів подвійного призначення є безпідставним.

Окремо колегія суддів зауважує, що технічні документи на транспортні засоби, які б підтверджували висновок податкового органу щодо віднесення транспортних засобів до позиції 8703, 8704, 8709 згідно УКТЗЕД під час перевірки відповідачем не досліджувались.

Таким чином, позивачем правомірно віднесено до складу витрат декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік витрати в розмірі 383 533,18 грн. на придбання запасних частин та ремонту.

Стосовно витрат на утримання автомобіля, то відповідно до пп. 177.4.5 п.177.4 ст.177 не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею.

Враховуючи попередні висновки суду з приводу того, що належні позивачеві транспортні засоби у розумінні норм діючого законодавства України не є основними засобами подвійного призначення, а тому витрати на їх утримання можуть бути враховані у складі підприємницьких витрат.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин справи та приписів чинного законодавства колегія суддів вважає безпідставними висновки податкового органу щодо наявності обставин порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Крім того, колегія суддів вважає протиправним застосування контролюючим органом при винесенні податкового повідомлення-рішення від 30.08.2018 року № , штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання на підставі п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України.

Так, приписами п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При цьому в даному випадку відсутнє повторне, протягом 1095 днів, визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання, оскільки нарахування податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору (податкові повідомлення - рішення № , , від 22.04.2016, № , № , № від 13.07.2016 ) за попередніми перевірками за період з 01.01.2014 по 31.12.2015 року (акт перевірки № 714/08-27-13-2- від 06.04.2016 та додатковими перевірками, оформленими актами № 1044/08-27-13-2- від 08.06.2016 та № 1130/08-27-13-2- від 08.07.2016) було визнано протиправними та скасовано постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 12.06.2017 р. у справі № 808/2762/16, яка набрала законної сили.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засідання усіх обставин справи в їх сукупності.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Згідно ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 січня 2019 року у справі №280/4259/18 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду, відповідно до ст.ст. 328 - 329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак

суддя І.В. Юрко