Справа № 520/12030/18
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2019-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 р.Справа № 520/12030/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Мороз М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., м. Харків, повний текст складено 11.03.19 року по справі № 520/12030/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 26.11.201 8 р. № 0-2030; № 0011199/1-5606-2030; № 0011199/2-5606-2030; № 0-2030; № 0011200/1-5606-2030; № 0011200/2-5606-2030; № 0-2030; №0011198/1-5606-2030; № 0011198/2-5606-2030; №0-2030; № 0011195/1-5606-2030; № 0011195/2-5606-2030; № 0-2030; № 0011202/1-5606-2030; № 0011202/2-5606-2030; № 0-2030; № 0011196/1-5606-2030; № 0011196/2-5606-2030; № 0-2030; № 0011194/1-5606-2030; № 0011194/2-5606-2030.

В обґрунтування позову зазначено, що податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 26.11.201 8 р. № 0-2030; № 0011199/1-5606-2030; № 0011199/2-5606-2030; № 0-2030; № 0011200/1-5606-2030; № 0011200/2-5606-2030; № 0-2030; №0011198/1-5606-2030; № 0011198/2-5606-2030; №0-2030; № 0011195/1-5606-2030; № 0011195/2-5606-2030; № 0-2030; № 0011202/1-5606-2030; № 0011202/2-5606-2030; № 0-2030; № 0011196/1-5606-2030; № 0011196/2-5606-2030; № 0-2030; № 0011194/1-5606-2030; № 0011194/2-5606-2030 є не законними та такими, що винесені з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягають скасуванню.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2019р. в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що суд першої інстанції не повністю з`ясував обставини даної справи, неправильно застосував норми матеріального права та прийняв рішення на підставі передчасних, безпідставних та помилкових висновків, які не відповідають обставинам справи, а тому воно підлягає скасуванню. Зазначає, що до 31 грудня 2014 року податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів нежитлової нерухомості не був встановлений взагалі, а тому правові підстави для покладення контролюючим органом на фізичних осіб - власників об`єктів нежитлової нерухомості обов`язку зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2015 рік - відсутні. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема від 22.05.2018 р. по справі № 823/1054/18, від 15.06.2018 р. у справі № 823/2/17. За таких обставин, вважає, що у ОСОБА_1 відсутній обов`язок зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік, а судом першої інстанції не було враховано дані положення Закону, що свідчить про його незаконність. Зазначає, що документами, які можуть бути оприлюднені будь-яким іншим способом, який гарантує доведення інформації до мешканців відповідної адміністративно-територіальної одиниці чи до відповідної територіальної громади є: план діяльності регуляторного органу з підготовки проектів регуляторних актів та зміни до нього, повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта та звіт про відстеження результативності регуляторного акта. Зазначені документи фігурують на 1-му та 3-му етапах процесу прийняття регуляторного акту, а також після набуття ним чинності в процесі здійснення базового, повторного і періодичного відстеження його результативності. Але така процедура оприлюднення не встановлена для самого регуляторного акта, що безпосередньо зазначається у ч. 4 ст. 13 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». З незрозумілих обставин дане положення закону було застосовано судом першої інстанції по відношенню до самого регуляторного акта, що суперечить закону і є підставою для скасування оскаржуваного рішення. Також зазначає, що норми чинного законодавства, які передбачають обов`язковість оприлюднення та момент набуття чинності цими рішеннями, а також висвітлення діяльності органів місцевого самоврядування у засобах масової інформації, а ні скасовані, а ні зупинені не були. На відсутність офіційного опублікування у друкованих ЗМІ текстів даних рішень вказують самі положення цих рішень. Так, у пункті 4 рішення Сосонівської сільської ради позачергової XV сесії VII скликання від 24 січня 2017 року «Про справляння податку на майно на території Сосонівської сільської ради» та пункті 4 рішення Сосонівської сільської ради XXXVI сесії VI скликання від 23 січня 2017 року «Про справляння податку на майно на території Сосонівської сільської ради» зазначено наступне: «Секретарю Сосонівської сільської ради ОСОБА_2 оприлюднити це рішення шляхом розміщення його на стенді інформації біля сільської ради». Дане положення свідчить про те, що рішення Сосонівської сільської ради не були оприлюднені у спосіб, передбачений чинним законодавством, а тому е такими, що не набули законної сили, не встановлювали ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки і не покладають на Позивача обов`язку з його сплати. Крім того, апелянт зареєстрований та проживає на території міста Харкова, а тому, зважаючи на такий спосіб оприлюднення регуляторного акту, як розміщення на стенді інформації біля сільської ради, жодним чином не міг би ознайомитись з його змістом. Зазначене також свідчить про порушення принципу гласності, передбаченого ст. 4 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», оскільки положеннями чинного законодавства чітко передбачені вимоги до оприлюднення актів органів місцевого самоврядування, які в даному випадку дотримані не були. Посилається на рішення Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 р. по справі № 461/8220/13-а. На підставі вищевикладеного просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2019 р. по справі № 520/12030/18 і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування наступних податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Харківській області: від 26.11.2018 р. № 0011199- 5606-2030; від 26.11.2018 р. № 0011199/1-5606-2030; від 26.11.2018 р. № 0011199/2-5606-2030; від 26.11.2018 р. № 0-2030; від 26.11.2018 р. № 0011200/1-5606-2030; від 26.11.2018 р. № 0011200/2-5606-2030; від 26.11.2018 р. № 0-2030; від 26.11.2018 р. № 0011198/1-5606-2030; від 26.11.2018 р. № 0011198/2-5606-2030; від 26.11.2018 р. № 0-2030; від 26.11.2018 р. № 0011195/1-5606-2030; від 26.11.2018 р. № 0011195/2-5606-2030; від 26.11.2018 р. № 0-2030; від 26.11.2018 р. № 0011202/1-5606-2030; від 26.11.2018 р. № 0011202/2-5606-2030; від 26.11.2018 р. № 0-2030; від 26.11.2018 р. № 0011196/1-5606-2030; від 26.11.2018 р. № 0011196/2-5606-2030; від 26.11.2018 р. № 0-2030; від 26.11.2018 р. № 0011194/1-5606-2030; від 26.11.2018 р. № 0011194/2-5606-2030. Судові витрати покласти на Відповідача.

Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, на адреси визначені в апеляційній скарзі та позовній заяві.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в 2015, 2016, 2017 року позивачу - ОСОБА_1 , належали на праві власності об`єкти нежитлового нерухомого майна, а саме:

- господарська будівля на земельній ділянці сільської ради, загальною площею 73,0 кв.м., що знаходилась за адресою: АДРЕСА_1 (зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу, ВМО/721379 виданий 24.11.2009 року) ;

- господарська будівля на земельній ділянці сільської ради, загальною площею163,7 кв.м., що знаходилась за адресою: АДРЕСА_2 (зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу, ВМК/092393 виданий 08.09.2009 року);

- господарська будівля, загальною площею 2438,90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (зареєстровано на підставі договорукупівлі-продажу, ВМК/092395, виданий 08.09.2009 року);

- господарська будівля, загальною площею 65,20 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу, ВМК/092391 виданий 08.09.2009 року);

- господарська будівля на земельній ділянці сільської ради, загальною площею 2423,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 (зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, серія та номер: 2527, виданий 28.07.2009 року та договору про поділ спільного майна подружжя, серія та номер: 2216, виданий 21.05.2015 року) Право власності припинено 16.02.2018 року;

- господарська будівля на земельній ділянці сільської ради, загальною площею 2111,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 (зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу, ВМК/092390 виданий 08.09.2009 року);

- господарська будівля на земельній ділянці сільської ради, загальною площею 2850,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 (зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу, ВМК/092396, виданий 08.09.2019 року). Право власності припинено 23.11.2017 року.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що рішенням XXXVІ сесії VI скликання Сосонівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області від 21.01.2015 року "Про справляння податку на майно на території Сосонівської сільської ради" на виконання Закону України "Про Державний бюджет України 2015 р." та Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 року № 71-VIІІ та відповідно внесених змін до ст.ст. 10, 265, 266, 267, 269, 288 Податкового кодексу України, керуючись п. 24 ч. 1 ст. 26, ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Українв" Сосонівська сільська рада, встановила ставки з податку на нерухоме майно, від`ємне від земельної ділянки, для об`єктів нежитлової нерухомості, а саме: інші типи нежитлових будівль, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб у розмірі 1,0% від розміру мінімальної заробітної плати. Ставка податку за 2015 рік становить 12,18 грн. за 1 кв.м. бази оподаткування (1% від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2016 року) та ставка податку за 2016 рік становила 13,78 грн. за 1 кв.м. бази оподаткування (1% від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2017 року).

З огляду на вищевикладене відповідачем було винесено податкові повідомлення-рішення, а саме: від 26.11.201 8 р. № 0-2030; № 0011199/1-5606-2030; № 0011199/2-5606-2030; № 0-2030; № 0011200/1-5606-2030; № 0011200/2-5606-2030; № 0-2030; №0011198/1-5606-2030; № 0011198/2-5606-2030; №0-2030; № 0011195/1-5606-2030; № 0011195/2-5606-2030; № 0-2030; № 0011202/1-5606-2030; № 0011202/2-5606-2030; № 0-2030; № 0011196/1-5606-2030; № 0011196/2-5606-2030; № 0-2030; № 0011194/1-5606-2030; № 0011194/2-5606-2030.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що контролюючим органом при встановленні позивачу - ОСОБА_1 грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік було враховано положення розділу ХІІ ПКУ, ЗУ від 20 грудня 2016 року № 1791-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році" та рішення XV сесії VII скликання Сосонівської сільської ради від 24.01.2017 року, а отже позивачу правомірно було нарахована суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за нежитлові будівлі .

Проте колегія суддів з даним висновком суду погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України визначено порядок опублікування та застосування рішень місцевої ради про встановлення місцевих податків. Зазначені рішення офіційно оприлюднюються відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Наведеною нормою передбачено обов`язок місцевої ради опублікувати рішення про встановлення місцевого податку, а також наслідки несвоєчасного опублікування відповідного рішення. Зазначена норма розрізняє період опублікування рішення ради, плановий період та наступний період, кожен з яких має самостійне правове значення та не може співпадати в часі.

Статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено питання, які належать до виключної компетенції сільських, селищних та міських рад.

Так, відповідно до пункту 24 частини 1 статті 26 вказаного Закону виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, щодо встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

Згідно із частиною 1 статті 59 цього Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Частиною 12 цієї статті передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються у порядку, встановленому Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Згідно із визначенням статті 1 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" регуляторний акт - це прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

Статтями 8 та 9 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" визначено, що стосовно кожного регуляторного акта його розробником готується аналіз регуляторного впливу та проводиться оприлюднення проектів регуляторних актів з метою одержання зауважень і пропозицій.

Так, статтею 8 цього Закону передбачено, що аналіз регуляторного впливу готується до оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень та пропозицій.

Якщо проект регуляторного акта одночасно містить норми, що регулюють господарські відносини або адміністративні відносини між регуляторними органами чи іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, та норми, що регулюють інші суспільні відносини, а також індивідуально-конкретні приписи, то аналіз регуляторного впливу готується лише щодо норм, які регулюють господарські відносини або адміністративні відносини між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання.

Методика підготовки аналізу регуляторного впливу для застосування Національним банком України затверджується спільно Кабінетом Міністрів України та Національним банком України, та методика підготовки аналізу регуляторного впливу для застосування іншими розробниками проектів регуляторних актів - Кабінетом Міністрів України. Методика підготовки аналізу регуляторного впливу є обов`язковою для застосування розробниками проектів регуляторних актів.

Аналіз регуляторного впливу підписується розробником проекту регуляторного акта, а в разі якщо розробником проекту є регуляторний орган, інший орган, установа чи організація - керівником цього органу, установи чи організації.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" кожен проект регуляторного акта оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань.

Про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій розробник цього проекту повідомляє у спосіб, передбачений статтею 13 вказаного Закону. У випадках, встановлених цим Законом, може здійснюватися повторне оприлюднення проекту регуляторного акта.

Проект регуляторного акта разом із відповідним аналізом регуляторного впливу оприлюднюється у спосіб, передбачений статтею 13 вказаного Закону, не пізніше п`яти робочих днів з дня оприлюднення повідомлення про оприлюднення цього проекту регуляторного акта.

Повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта повинно містити: стислий виклад змісту проекту; поштову та електронну, за її наявності, адресу розробника проекту та інших органів, до яких відповідно до цього Закону або за ініціативою розробника надсилаються зауваження та пропозиції; інформацію про спосіб оприлюднення проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу (назва друкованого засобу масової інформації та/або адреса сторінки в мережі Інтернет, де опубліковано чи розміщено проект регуляторного акта та аналіз регуляторного впливу, або інформація про інший спосіб оприлюднення, передбачений частиною п`ятою статті 13 вказаного Закону); інформацію про строк, протягом якого приймаються зауваження та пропозиції від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань; інформацію про спосіб надання фізичними та юридичними особами, їх об`єднаннями зауважень та пропозицій.

Строк, протягом якого від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань приймаються зауваження та пропозиції, встановлюється розробником проекту регуляторного акта і не може бути меншим ніж один місяць та більшим ніж три місяці з дня оприлюднення проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу.

Усі зауваження і пропозиції щодо проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу, одержані протягом встановленого строку, підлягають обов`язковому розгляду розробником цього проекту. За результатами цього розгляду розробник проекту регуляторного акта повністю чи частково враховує одержані зауваження і пропозиції або мотивовано їх відхиляє. Оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій не може бути перешкодою для проведення громадських слухань та будь-яких інших форм відкритих обговорень цього проекту регуляторного акта.

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом чи посадовою особою місцевого самоврядування, якщо наявна хоча б одна з таких обставин: відсутній аналіз регуляторного впливу; проект регуляторного акта не був оприлюднений.

Відповідно до частини 2 цієї статті у разі виявлення будь-якої з цих обставин орган чи посадова особа місцевого самоврядування має право вжити передбачених законодавством заходів для припинення виявлених порушень, у тому числі відповідно до закону скасувати або зупинити дію регуляторного акта, прийнятого з порушеннями.

Позивач в позовній заяві та апеляційній скарзі звертає увагу на факт недотримання обов`язкової регуляторної процедури під час розробки та прийняття акта та як наслідок порушення приписів Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Статтею 13 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" визначено способи оприлюднення документів, підготовлених у процесі здійснення регуляторної діяльності.

Так, повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій, проект регуляторного акта та відповідний аналіз регуляторного впливу оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації розробника цього проекту, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених розробником цього проекту, та/або шляхом розміщення на офіційній сторінці розробника проекту регуляторного акта в мережі Інтернет.

Звіт про відстеження результативності регуляторного акта оприлюднюється шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації регуляторного органу, який прийняв цей регуляторний акт, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених цим регуляторним органом, та/або шляхом розміщення на офіційній сторінці цього регуляторного органу в мережі Інтернет.

При визначенні регуляторними органами друкованих засобів масової інформації, в яких публікуються документи, зазначені у частинах першій - третій цієї статті: надається перевага офіційним друкованим засобам масової інформації; забезпечується відповідність сфери компетенції регуляторного органу на відповідній території сфері розповсюдження друкованого засобу масової інформації.

Якщо в межах адміністративно-територіальної одиниці чи в населеному пункті не розповсюджуються друковані засоби масової інформації, а місцеві органи виконавчої влади, територіальні органи центральних органів виконавчої влади, органи та посадові особи місцевого самоврядування не мають своїх офіційних сторінок у мережі Інтернет, документи, зазначені у частинах першій - третій цієї статті, можуть оприлюднюватися у будь-який інший спосіб, який гарантує доведення інформації до мешканців відповідної адміністративно-територіальної одиниці чи до відповідної територіальної громади.

Тобто оприлюднення іншим способом ніж друкованими засобами масової інформації чи на офіційному сайті в мережі Інтернет стосується виключно документів зазначених в ч. 1-3 ст. 13 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Питання оприлюднення самого регуляторного акту органу місцевого самоврядування регулюється ч. 5 ст. 12 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», відповідно до якої регуляторні акти, прийняті органами та посадовими особами місцевого самоврядування, офіційно оприлюднюються в друкованих засобах масової інформації відповідних рад, а у разі їх відсутності - у місцевих друкованих засобах масової інформації, визначених цими органами та посадовими особами, не пізніш як у десятиденний строк після їх прийняття та підписання.

Проте, колегія суддів зазначає, що згідно з пунктом 4 рішення Сосонівської сільської ради позачергової XV сесії VII скликання від 24 січня 2017 року «Про справляння податку на майно на території Сосонівської сільської ради» та пункті 4 рішення Сосонівської сільської ради XXXVI сесії VI скликання від 23 січня 2017 року «Про справляння податку на майно на території Сосонівської сільської ради» зазначено наступне: «Секретарю Сосонівської сільської ради ОСОБА_2 оприлюднити це рішення шляхом розміщення його на стенді інформації біля сільської ради».

Дане положення свідчить про те, що рішення Сосонівської сільської ради не були оприлюднені у спосіб, передбачений чинним законодавством, а тому є такими, що не набули законної сили, не встановлювали ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки і не покладають на позивача обов`язку з його сплати.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у рішенні від 08.05.2018 року у справі № 461/8220/13-а.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції помилково посилається на положення ч. 4 ст. 13 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» в межах адміністративно-територіальної одиниці чи в населеному пункті не розповсюджуються друковані засоби масової інформації, а місцеві органи виконавчої влади, територіальні органи центральних органів виконавчої влади, органи та посадові особи місцевого самоврядування не мають своїх офіційних сторінок у мережі Інтернет, документи, зазначені у частинах першій - третій цієї статті, можуть оприлюднюватися у будь-який інший спосіб, який гарантує доведення інформації до мешканців відповідної адміністративно-територіальної одиниці чи до відповідної територіальної громади.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 13 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» план діяльності регуляторного органу з підготовки проектів регуляторних актів та зміни до нього оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації цього регуляторного органу, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених цим регуляторним органом, та/або шляхом розміщення плану та змін до нього на офіційній сторінці відповідного регуляторного органу в мережі Інтернет.

Повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій, проект регуляторного акта та відповідний аналіз регуляторного впливу оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації розробника цього проекту, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених розробником цього проекту, та/або шляхом розміщення на офіційній сторінці розробника проекту регуляторного акта в мережі Інтернет.

Звіт про відстеження результативності регуляторного акта оприлюднюється шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації регуляторного органу, який прийняв цей регуляторний акт, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених цим регуляторним органом, та/або шляхом розміщення на офіційній сторінці цього регуляторного органу в мережі Інтернет.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що документами, які можуть бути оприлюднені будь-яким іншим способом, який гарантує доведення інформації до мешканців відповідної адміністративно-територіальної одиниці чи до відповідної територіальної громади є:

- план діяльності регуляторного органу з підготовки проектів регуляторних актів та зміни до нього, повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта та звіт про відстеження результативності регуляторного акта.

Зазначені документи фігурують на 1-му та 3-му етапах процесу прийняття регуляторного акту, а також після набуття ним чинності в процесі здійснення базового, повторного і періодичного відстеження його результативності.

Але така процедура оприлюднення не встановлена для самого регуляторного акта, що безпосередньо зазначається у ч. 4 ст. 13 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» та підтверджується положенням ч. 5 ст. 12 цього закону.

Таким чином, суд першої інстанції помилково застосував положення ч. 4 ст. 13 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» по відношенню до самого регуляторного акта, що суперечить закону і є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Наведене спростовує доводи Головного управління ДФС у Харківській області про правомірність податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Харківській області від 26.11.201 8 р. № 0-2030; № 0011199/1-5606-2030; № 0011199/2-5606-2030; № 0-2030; № 0011200/1-5606-2030; № 0011200/2-5606-2030; № 0-2030; №0011198/1-5606-2030; № 0011198/2-5606-2030; №0-2030; № 0011195/1-5606-2030; № 0011195/2-5606-2030; № 0-2030; № 0011202/1-5606-2030; № 0011202/2-5606-2030; № 0-2030; № 0011196/1-5606-2030; № 0011196/2-5606-2030; № 0-2030; № 0011194/1-5606-2030; № 0011194/2-5606-2030.

Крім того, колегія суддів зазначає, що особливість місцевих податків полягає у тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України.

Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а власне, встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв - є компетенцією відповідних місцевих рад.

Відповідно до пункту 8.3 статті 8 Податкового кодексу України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і у межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно пункту 4.4 статті 4 Податкового кодексу України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Тобто, безпосереднє встановлення місцевих податків, зокрема, і податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, віднесено Податковим кодексом України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також пунктом 24 частини першої статті 26 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» та статтею 143 Конституції України.

Отже, Верховна Рада України не може безпосередньо своїм рішенням запровадити такі податки як місцеві на відповідних територіях.

Відповідно до пункту 10.3 статті 10 Податкового кодексу України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Підпунктом 12.3.1 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, передбачено, що встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 12.3.2 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Згідно із підпунктом 12.3.3 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.

При цьому, згідно пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 цього Кодексу.

Відповідно підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Згідно зі статтею 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Отже, 2015 рік - це плановий період, а 2016 рік - вже бюджетний період.

Таким чином, нові податки практично не можуть бути визнані обов`язковими до сплати принаймні в 2015 році.

Доводи відповідача щодо необхідності сплати позивачем податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, вже у 2015 році є помилковими та такими, що не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у рішенні від 15 червня 2018 року у справі № 823/2/17.

Враховуючи вищенаведене, те, що рішення Сосонівської сільської ради не були оприлюднені у спосіб, передбачений чинним законодавством, а тому є такими, що не набули законної сили інші доводи сторін по справі щодо правомірності чи не правомірності оскаржуваних рішень не впливають на вирішення справи по суті.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо необґрунтованості позовних вимог, внаслідок чого оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню, із прийняттям нової постанови про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі ч.1 ст.317 КАС України з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач при зверненні до суду з адміністративним позовом, згідно меморіального ордеру № МАВ8005357 від 27.12.2018р. яка міститься в матеріалах справи (а.с.4), сплатив судовий збір в сумі 5 717, 50 грн.. При подачі апеляційної скарги, згідно меморіального ордеру № МАВ9773163 від 27.03.2019р. яка міститься в матеріалах справи (а.с.121) судовий збір в сумі 8576,25 грн. Всього за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати в сумі 14293 грн. 75 коп.

Таким чином, враховуючи часткове задоволення позову, положення ч. 1 ст. 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати в сумі 14293 грн. 75 коп.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адмінстративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2019 року по справі № 520/12030/18 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 26.11.2018 р. № 0-2030; № 0011199/1-5606-2030; № 0011199/2-5606-2030; № 0-2030; № 0011200/1-5606-2030; № 0011200/2-5606-2030; № 0-2030; №0011198/1-5606-2030; № 0011198/2-5606-2030; №0-2030; № 0011195/1-5606-2030; № 0011195/2-5606-2030; № 0-2030; № 0011202/1-5606-2030; № 0011202/2-5606-2030; № 0-2030; № 0011196/1-5606-2030; № 0011196/2-5606-2030; № 0-2030; № 0011194/1-5606-2030; № 0011194/2-5606-2030.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань за зобов`язаннями Головного управління ДФС у Харківській області на користь ОСОБА_1 14293 грн. 75 коп. витрати по сплаті судового збору..

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. .

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 19.08.2019 року