Справа № 620/1267/19
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2019-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2019 року м. Чернігів Справа № 620/1267/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Падій В.В.,

за участю секретаря Кондратенко О.В.,

представника позивача ОСОБА_15,

представників відповідача Черевка А.П., Козлова Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови,

У С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови Управління Держпраці у Чернігівській області від 20.12.2018 №25-03-023/0817/333 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами на ФОП ОСОБА_1

Обґрунтовуючи вимоги, позивачем зазначено, що при винесенні оскаржуваної постанови уповноваженими посадовими особами Управління Держпраці у Чернігівській області не враховано, що між позивачем та фізичною особою ОСОБА_2 виникли цивільно-правові відносини, які підтверджуються відповідним цивільно-правовим договором від 23.10.2018, який містить всі умови, що притаманні виключно цивільно-правовим договорам, а не трудовим, в результаті чого винесено протиправну постанову про накладення штрафу за фактичний допуск працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В. від 08.05.2019 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов або заяви про визнання позову.

Відповідачем, у встановлений судом строк, подано відзив на адміністративний позов, в якому останній не погоджується з позовними вимогами, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначивши, що у ході інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 встановлено, що ОСОБА_2 була допущена позивачем до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням позивача, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу, у результаті чого відповідачем розглянуто справу про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 та, на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, за фактичний допуск найманого працівника до роботи без оформлення трудового договору (частина 3 статті 24 Кодексу законів про працю України), 20.12.2018 винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами на останнього у сумі 111690,00 грн. Також відповідачем у відзиві зазначено, що доданий до позовної заяви цивільно-правовий договір від 23.10.2018 №1, укладений між позивачем та ОСОБА_2 був відсутній на момент інспекційного відвідування та складання акту, не спростовує виявлені порушення та свідчить про його фактичне укладення після завершення контрольного заходу.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві.

Представники відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували у повному обсязі та просили суд у їх задоволенні відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні повідомила, що вона є тіткою позивача, якому вона фактично допомагала дивитись за магазином «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_2 щоб товар був замовлений вчасно, у відсутність позивача здійснювала контрольні функції, заробітну плату отримувала на руки готівкою.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін та покази свідка, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що позивач з 02.04.2009 зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця, місце проживання: АДРЕСА_3 , основний вид економічної діяльності - 47.19 інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 21.01.2016 (а.с.24).

ФОП ОСОБА_1 фактично здійснює підприємницьку діяльність в нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», яке належить на праві приватної власності ОСОБА_3 і в цілому складається з приміщення парфюмерно-подарункового магазину, що підтверджується свідоцтвом на право власності від 14.10.2002 №290 (а.с.100).

04.10.2018 до Управління Держпраці у Чернігівській області надійшов лист Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 03.10.2018 №11701/04-03 з інформацією, на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.09.2018 №649-р «Про заходи, спрямовані на детінізацію відносин у сфері зайнятості населення», по ризикових суб`єктах господарювання, у яких можливе використання праці неоформлених працівників та порушення законодавства про працю, для здійснення інспекційних відвідувань, в додатку до якого значиться ФОП ОСОБА_1 (а.с.58).

23.10.2018 начальником відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Чернігівській області Луцишиною В.М на ім`я начальника Управління Держпраці у Чернігівській області Дорошенка С.В. подано службову записку, в якій вона просила надати можливість провести інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 з питання використання найманої праці без належного оформлення трудових відносин (юридична адреса: АДРЕСА_3 , м. Прилуки , Чернігівська область ; місце здійснення господарської діяльності: торгівельний комплекс магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 », вул . АДРЕСА_4 ) (а.с.60).

Наказом начальника Управління Держпраці у Чернігівській області від 23.10.2018 №313 «Про проведення контрольних заходів» зобов`язано начальника відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ОСОБА_4 організувати здійснення інспекційних відвідувань, зокрема, ФОП ОСОБА_1 щодо додержання законодавства про працю в частині дотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці, строків виплати заробітної плати, використання найманої праці без належного оформлення трудових відносин (а.с.59).

На підставі вищевказаного наказу головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Чернігівській області ОСОБА_5 (далі - інспектор праці Писана О.П.) видано направлення на проведення контрольного заходу від 23.10.2018 №1170 та доручено провести, за участю головних державних інспекторів Антоненко Олени Петрівни та ОСОБА_6 , інспекційне відвідування позивача у період з 24 по 25 жовтня 2018 року (а.с.21).

Інспектором праці Писаною О. П. було здійснено спробу проведення інспекційного відвідування позивача та, у зв`язку з ненаданням представником ФОП ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_8 інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування, інспектором праці Писаною О.П. складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування від 25.10.2018 №25-03-023/0151, яким строк проведення інспекційного відвідування зупинено до 06.11.2018, і винесено вимогу про надання/поновлення документів від 25.10.2018 №25-03-023/0129 у строк до 10.00 год. 06.11.2018. По одному примірнику акту та вимоги 25.10.2018 направлено позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення (а.с.61-64).

Оскільки поштове відправлення не було отримано позивачем за місцезнаходженням об`єкта відвідування, інспектором праці Писаною О.П. складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування від 06.11.2018 №25-03-023/0155, яким строк проведення інспекційного відвідування зупинено до 27.11.2018, і винесено вимогу про надання/поновлення документів від 06.11.2018 №25-03-023/0133 у строк до 10.00 год. 27.11.2018. Вказані документи 07.11.2018 направлені за місцем проживання ФОП ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення (а.с.66-68).

За результатами проведеного інспекційного відвідування складено акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю від 27.11.2018 №25-03-023/0817 (далі - акт інспекційного відвідування), у якому зазначено, що позивачем, у порушення вимог частин 1, 3 статті 24 Кодексу законів про працю України, фактично допущено працівника ОСОБА_2 до роботи 24.10.2018 і 25.10.2018 без укладення трудового договору, без оформлення наказу чи розпорядження власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу (а.с.31-38).

Копія акту інспекційного відвідування 28.11.2018 направлена як на адресу позивача, так і на адресу його уповноваженої особи ОСОБА_3 (а.с.27-28).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням заступника начальника Управління Держпраці у Чернігівській області Хоменко І.І. від 07.12.2018 №310 щодо розгляду справи про накладення штрафу прийнято до розгляду акт інспекційного відвідування від 27.11.2018 №25-03-023/0817 та призначено розгляд справи на 10 год. 10 хв. 20.12.2018, про що повідомлено позивача рекомендованим листом від 11.12.2018 №10-04/7150 (а.с.70-71,102).

20.12.2018 заступником начальника Управління Держпраці у Чернігівській області Хоменко І.І. було розглянуто справу щодо ФОП ОСОБА_1 та на підставі акту інспекційного відвідування від 27.11.2018 №25-03-023/0817 і абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України винесено постанову №25-03-023/0817/333 про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 у сумі 111690,00 грн. за фактичне допущення працівника ОСОБА_2 до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівників на роботу (частина 3 статті 24 Кодексу законів про працю України) (а.с.23).

Вказана постанова 22.12.2018 направлена відповідачем на адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення, про що зазначено в оскаржуваній постанові.

Вважаючи протиправною оскаржувану постанову про накладення штрафу, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд застосовує джерела правового регулювання у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та зважає на наступне.

Так, згідно з пунктами 1, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, крім іншого, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Частиною 4 статті 2 Закону України від 05.04.2007 №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачено, що заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

При цьому відповідно до статті 12 Конвенції Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції, та здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються. Згідно зі статтею 16 вказаної Конвенції інспекції на підприємствах проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних правових норм.

У свою чергу процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 (далі - Порядок №295).

Згідно з пунктом 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад (далі - органи контролю), посадовими обов`язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - контрольні повноваження) (пункт 3 Порядку №295).

Відповідно до підпункту 6 пункту 5 Порядку №295 інспекційні відвідування проводяться за інформацією, зокрема, Пенсійного фонду України та його територіальних органів про: роботодавців, які нараховують заробітну плату менше мінімальної; роботодавців, у яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу; роботодавців, у яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилась на 20 і більше відсотків; працівників, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року; роботодавців, у яких стосовно працівників відсутні нарахування заробітної плати у звітному місяці (відпустка без збереження заробітної плати без дотримання вимог Кодексу Законів про працю України та Закону України «Про відпустки»); роботодавців, у яких протягом року не проводилась індексація заробітної плати або сума підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації; роботодавців, у яких 30 і більше відсотків працівників працюють на умовах цивільно-правових договорів; роботодавців з чисельністю 20 і більше працівників, у яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників.

Пунктом 8 Порядку №295 передбачено, що про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення (пункт 9 Порядку №295).

Пунктом 12 Порядку №295 визначено, що вимога інспектора праці про надання об`єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій чи витягів з документів, пояснень, доступу до приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов`язковою для виконання.

Згідно з пунктом 16 Порядку №295 у разі створення об`єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці, зокрема, ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування; інших документах, що стали підставою для проведення відвідування, відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, складається акт про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування із зазначенням відповідних причин, який за можливості підписується керівником об`єкта відвідування або іншою уповноваженою особою.

Відповідно до пункту 18 Порядку №295 у разі відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, об`єкту відвідування надсилається копія акта про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування та письмова вимога із зазначенням строку поновлення документів. На час виконання такої вимоги строк проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування зупиняється.

Згідно з пунктами 19, 20 Порядку №295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

В силу пункту 21 Порядку №295 якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною. Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

У разі відмови керівника чи уповноваженого представника об`єкта відвідування від підписання або за неможливості особистого вручення акта і припису акт та припис складаються у трьох примірниках. Два примірники акта і припису не пізніше ніж протягом наступного робочого дня надсилаються об`єкту відвідування рекомендованим листом з описом документів у ньому та з повідомленням про вручення. На примірнику акта та припису, що залишаються в інспектора праці, зазначаються реквізити поштового повідомлення, яке долучається до матеріалів інспекційного відвідування та невиїзного інспектування. Об`єкт відвідування зобов`язаний повернути інспектору праці підписаний примірник акта та припису не пізніше ніж через три робочих дні з дати його отримання. У разі ненадходження в установлений строк підписаного примірника акта та припису складається акт про відмову від підпису у двох примірниках, один з яких надсилається об`єкту відвідування рекомендованим листом з повідомленням про вручення (пункт 26 Порядку №295).

Відповідно до пункту 29 Порядку №295 заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

У свою чергу, у відповідності до вимог частини 1 статті 265 Кодексу законів про працю України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абзац 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України).

Частиною 4 статті 265 Кодексу законів про працю України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною 2 статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами 2 - 7 статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - штрафи), визначений Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (далі - Порядок №509).

Відповідно до пункту 2 Порядку №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема, акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

Уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа). Справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд. У разі надходження від суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений уповноваженою посадовою особою, але не більше ніж на 10 днів (пункти 3, 4, 5 Порядку №509).

Пунктом 6 Порядку №509 передбачено, що про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Як встановлено судом вище, рішенням заступника начальника Управління Держпраці у Чернігівській області Хоменко І.І. від 07.12.2018 №310 щодо розгляду справи про накладення штрафу прийнято до розгляду акт інспекційного відвідування від 27.11.2018 №25-03-023/0817 та призначено розгляд справи на 10 год. 10 хв. 20.12.2018, про що повідомлено позивача рекомендованим листом від 11.12.2018 №10-04/7150 (а.с.70-71,102).

Положеннями пунктів 7, 8 Порядку №509 передбачено, що справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду. За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Також судом встановлено вище, що 20.12.2018 заступником начальника Управління Держпраці у Чернігівській області Хоменко І.І. було розглянуто справу щодо ФОП ОСОБА_1 та на підставі акту інспекційного відвідування від 27.11.2018 №25-03-023/0817 і абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України винесено постанову №25-03-023/0817/333 про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 у сумі 111690,00 грн. за фактичне допущення працівника ОСОБА_2 до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівників на роботу (частина 3 статті 24 Кодексу законів про працю України) (а.с.23).

Перевіряючи нормативно-правове обґрунтування підстав для накладення на позивача штрафу, суд зазначає наступне.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України.

Частиною 1 статті 3 Кодексу законів про працю України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 Кодексу законів про працю України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Так, нормами статті 21 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Згідно з частиною 1 статтею 24 Кодексу законів про працю України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 3 статті 24 Кодексу законів про працю України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що правовою підставою для винесення постанови про накладення штрафу є, зокрема, встановлення факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору. При цьому такий факт допуску повинен бути належним чином зафіксований у складеному посадовою особою Держпраці чи її територіального органу акті інспекційного відвідування та доведений належними доказами.

Як зазначено у акті перевірки та в оскаржуваній постанові, позивачем, у порушення вимог частин 1, 3 статті 24 Кодексу законів про працю України, фактично допущено працівника ОСОБА_2 до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.

У детальному описі виявленого порушення зазначено, що під час проведення інспекційного відвідування 24.10.2018 о 14 год. 47 хв. встановлено, що у відділі магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, Чернігівська область, в якому здійснює підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 , знаходилася громадянка ОСОБА_2 .

На запитання інспектора праці Антоненко О.П. щодо оформлення трудового договору, ОСОБА_2 особисто повідомила, що знаходиться у відділі магазину на прохання ФОП ОСОБА_1 , який попросив її побути замість нього і зробити замовлення товару. Опитування було зафіксовано засобами відеотехніки.

Під час проведення інспекційного відвідування 25.10.2018 у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» було запропоновано надати письмові пояснення продавцю ОСОБА_10 , яка перебуває у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_11 . У письмових поясненнях від 25.10.2018 продавець ОСОБА_10 зазначила, що 25.10.2018 вона працювала із ОСОБА_2 в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» (а.с.65).

Представником ФОП ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_3 27.11.2018 надано трудовий договір від 27.10.2018 про прийняття на роботу ОСОБА_2 з 27.10.2018, наказ про прийняття ОСОБА_2 на роботу з 27.10.2018, повідомлення у ДФС від 26.11.2018 про прийом на роботу ОСОБА_2 з 27.11.2018.

В ході інспекційного відвідування було запропоновано надати пояснення уповноваженій особі роботодавця ФОП ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , яка у письмових поясненнях від 27.11.2018 зазначила, що ОСОБА_2 гуляла у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» 24.10.2018 і 25.10.2018, оскільки ОСОБА_1 дозволяє їй знаходитися у магазині та відкривати і закривати даний магазин. З 27.10.2018 її оформлено на 1/4 ставки, щоб вона могла ходити в магазині (а.с.69).

Враховуючи той факт, що ОСОБА_2 протягом двох днів, тобто 24.10.2018 і 25.10.2018, здійснювала виконання обов`язків з приймання товару, інспектори праці дійшли висновку, що позивачем працівниця була допущена до роботи 24.10.2018 і 25.10.2018 без укладення трудового договору, без оформлення наказу чи розпорядження власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При цьому у акті інспекційного відвідування інспектор праці зазначив, що відсутність офіційного оформлення трудових відносин створило несприятливі умови у вигляді відсутності запису у трудовій книжці про трудовий стаж за фактично відпрацьований час протягом певного періоду, невиплати офіційної заробітної плати, та зумовило негативні юридичні наслідки для працівника у сфері трудових відносин, в тому числі позбавлення працівника ОСОБА_2 з 24.10.2018 права на гарантовану відпустку права на реалізацію державних соціальних гарантій, відповідно до Конституції України та до законодавства про працю.

Зі змісту адміністративного позову випливає, що позивач, як на підставу для визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови, посилається на порушення відповідачем процедури проведення перевірки та прийняття постанови про накладення штрафу, а саме: направлення на проведення контрольного заходу не містить дозволу на його проведення у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; інспекційне відвідування проведено без згоди позивача та його представника за довіреністю, вручення направлення на проведення контрольного заходу позивачу або його представнику за довіреністю; позивач не викликався на розгляд справи, у результаті чого був позбавлений права взяти участь у розгляді справи, за результатами якого і була винесена спірна постанова.

Щодо посилання позивача на той факт, що направлення на проведення контрольного заходу не містить дозволу на його проведення у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, Чернігівська область, суд зазначає, що наказ начальника Управління Держпраці у Чернігівській області від 23.10.2018 №313 «Про проведення контрольних заходів» у частині здійснення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 містить адресу: місто Прилуки, Чернігівська область (а. с. 59), отже перевірці підлягає підприємницька діяльність позивача за всіма адресами здійснення ним господарської діяльності. При цьому у направленні на проведення контрольного заходу зазначено юридичну адресу позивача: АДРЕСА_11, а також зареєстроване місце здійснення ним господарської діяльності: торгівельний комплекс магазин «ІНФОРМАЦІЯ_2», АДРЕСА_4, що не виключає проведення інспекційного відвідування за іншими адресами здійснення ним господарської діяльності.

Суд відхиляє посилання позивача на той факт, що інспекційне відвідування та фіксування порушень за допомогою фото-та відеотехніки проведено без згоди позивача та його представника за довіреністю, вручення направлення на проведення контрольного заходу позивачу або його представнику за довіреністю, оскільки, відповідно до пункту 11 Порядку №295 (чинного на момент проведення інспекційного відвідування), інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право, зокрема: під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги; фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки.

Також суд відхиляє і твердження позивача, що він не викликався на розгляд справи, у результаті чого був позбавлений права взяти участь у розгляді справи, за результатами якого і була винесена спірна постанова, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, рішенням заступника начальника Управління Держпраці у Чернігівській області Хоменко І.І. від 07.12.2018 №310 щодо розгляду справи про накладення штрафу прийнято до розгляду акт інспекційного відвідування від 27.11.2018 №25-03-023/0817 та призначено розгляд справи на 10 год. 10 хв. 20.12.2018, про що повідомлено позивача рекомендованим листом від 11.12.2018 №10-04/7150 на адресу його місця проживання: АДРЕСА_11 , зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.70-71,102).

Отже суд дійшов висновку, що відповідач при проведенні перевірки, розгляді справи та прийнятті оскаржуваної постанови дотримався встановленої чинним законодавством України процедури.

У адміністративному позові позивач та у судовому засіданні його представник вказують, що ОСОБА_2 виконувала роботи по цивільно-правовій угоді від 23.10.2018, а тому позивач не міг порушити вимоги трудового законодавства.

Так, договори з громадянами на використання їх праці можуть укладатися за трудовим або цивільно - правовим договором.

При цьому суд враховує, що загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За приписами статті 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

У свою чергу, основною відмінністю договорів цивільно - правового характеру від трудових договорів є те, що перші регламентуються Цивільним кодексом України, а трудові - Кодексом законів про працю України.

Слід зазначити, що основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Правова основа цивільно - правових договорів полягає у тому, що трудові відносини між сторонами за наслідком укладання договору не виникають.

Аналогічна правова позиція висловлена і Верховним Судом у постановах від 13.06.2019 (справи №№824/896/18-а, 1840/2507/18), висновки якого, в силу вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи цивільно-правового договору від 23.10.2018 №1, укладеного між фізичною особою ОСОБА_2 (Виконавець) та ФОП ОСОБА_1 (Замовник), Виконавець зобов`язується надати Замовнику послуги (виконати роботу) в обсязі і на умовах передбачених даним договором, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити дані послуги (роботи). Виконавець не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, а сам організовує процес надання послуг (виконання робіт), у тому числі використовує власні засоби та матеріали. Виконавець не має права одержання допомоги із соціального страхування, не сплачує страхові внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими народженням та похованням. Виконавець підлягає лише пенсійному страхуванню. Запис в трудову книжку виконавця за цим договорим цивільно-правового характеру згідно з чинним законодавством не робиться. Акт прийому наданих послуг (виконаної роботи) підписується Сторонами після надання послуги (виконання робіт) та є невід`ємною частиною даного договору. Обов`язки Виконавця по цивільно-правового договору - надати послуги по здійсненню замовлення товарів для реалізації в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1». Обов`язки Замовника по цивільно-правового договору - надавати Виконавцю всі необхідні документи, інформацію та довіреності необхідні для виконання покладених на Виконавця обов`язків; сформулювати Виконавцю чітке завдання. За виконану роботу Замовник сплачує Виконавцеві винагороду в розмірі 1200,00 грн. Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до моменту виконання Сторонами своїх зобов`язань, тобто з 23.10.2018 по 23.04.2019 (а.с.39).

02.05.2019 між фізичною особою ОСОБА_2 (Виконавець) та ФОП ОСОБА_1 (Замовник) складено Акт прийому наданих послуг до цивільно-правового договору №1, відповідно до якого послуги (робота), передбачена договором від 23.10.2018 №1, Виконавцем були надані, а Замовником прийняті, а саме: здійснено замовлення товару у жовтні 2018 року - квітні 2019 року. Винагорода виконавця склала 1200,00 грн. (а.с.40).

Суд звертає увагу, що у цивільно-правовому договорі не зазначено, який результат роботи повинен передати виконавець замовнику, а процес праці не передбачає будь-якого кінцевого результату, жодним пунктом договору не встановлено обсяг виконуваної роботи у вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню, що повинні були бути відображені в акті їх приймання. Не визначено у ньому і переліку завдань роботи, її видів, кількісних і якісних характеристик.

Отже відносини з працівником ОСОБА_2 , яка фактично здійснювала роботу приймальника товарів (відповідно до Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29.12.2004 №336), оформлені шляхом укладення цивільно-правового договору, у той час як за своїм характером такі роботи фактично є трудовими.

Водночас суд враховує, що належним чином трудові відносини зі ОСОБА_2 були оформлені 27.10.2018 лише після виявлення відповідачем 24.10.2018 і 25.10.2018 факту їх не оформлення, що підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_3 , відомостями на виплату готівки за жовтень-листопад 2018 року, повідомленням про прийняття працівника на роботу від 26.10.2018, звітом про суми заробітної плати працівників за період з січня 2018 року по червень 2019 року (а.с.69,96-99,103).

Таким чином суд дійшов висновку, що наявні у справі докази свідчать про доведеність факту виконання трудових обов`язків ОСОБА_2 24.10.2018 і 25.10.2018 без укладення трудового договору та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу, що вказує на порушення позивачем вимог законодавства про працю, зокрема статті 24 Кодексу законів про працю України, за що встановлена відповідальність згідно з абзацом 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України.

Вищевказане спростовує твердження позивача у адміністративному позові, що факт допуску ОСОБА_2 до роботи без укладення трудового договору не підтверджений відповідачем належними та допустимими доказами.

З огляду на викладене та встановлені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відносини між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали очевидний трудовий характер, проте трудового договору із останньою укладено не було, що свідчить про порушення позивачем вимог частини 3 статті 24 КЗпП України внаслідок допущення працівника до роботи, без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, а тому відповідачем правомірно накладено штраф на позивача за порушення норм чинного законодавства України.

В ході судового розгляду справи позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності порушень законодавства про працю, зафіксованих в акті інспекційного відвідування, а відтак протиправності оскаржуваної постанови про накладення штрафу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (частина 1 статті 90 КАС України).

При цьому, відповідно до приписів частини 2 статтті 2 КАС України, справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи наведене, позовні вимоги є необґрунтованими та спростовуються у повному обсязі, долученими до матеріалів справи належними та допустимими доказами, а тому позов не підлягає задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат, у відповідності до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні, оскільки у задоволенні позову відмовлено.

Керуючись статтями 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 та підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, через Чернігівський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду у повному обсязі виготовлено 14.08.2019.

Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1, АДРЕСА_11 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Відповідач: Управління Держпраці у Чернігівській області, вул. П`ятницька, 39, м. Чернігів, 14000, код ЄДРПОУ - 39779238.

Суддя В.В. Падій