Справа № 420/1813/19
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2019-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1813/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2019 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

за участю секретаря - Ляшенко Ю.В.,

за участю сторін: позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Мхітарян О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до директора Регіонального центру по наданню безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області Клішиної Світлани Олександрівни (65023, м. Одеса, вул. Льва Толстого, 6, ) про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

27.03.2019 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до директора Регіонального центру по наданню безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області Клішиної Світлани Олександрівни, прокурора Прокуратури Одеської області Жученко Олега Дем`яновича про зобов`язання Регіонального центру по наданню безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області представляти інтереси ОСОБА_1 в суді (надати безкоштовного адвоката для представництва ОСОБА_1 у суді) та зобов`язання Прокуратури Одеської області представляти інтереси ОСОБА_1 в суді.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 01.04.2019 року позовна заява була залишена без руху, а позивачу було надано строк на усунення недоліків.

У зв`язку з неусуненням недоліків, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09.04.2019 року позовну заяву повернуто позивачу без розгляду.

Не погодившись з ухвалою про повернення позовної заяви, позивач подав апеляційну скаргу до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.06.2019 апеляційну скаргу було задоволено, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 09.04.2019 року про повернення без розгляду позовної заяви - скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 19.06.2019 року прийнято до провадження даний позов та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 09.07.2019 року, у зв`язку з тим, що позивач звернувся до суду після спливу шестимісячного строку передбаченого ч. 2 ст.122 КАС України, адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду в частині позовних вимог до прокурора Прокуратури Одеської області Жученко Олега Дем`яновича про зобов`язання Прокуратури Одеської області представляти інтереси ОСОБА_1 в суді.

Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, від 06.08.2019 року підготовче провадження по справі було закрито та справу було призначено до розгляду по суті.

В обґрунтування позовної заяви Позивач зазначив, що Регіональний центр по наданню безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області відмовляє позивачу у наданні безкоштовного адвоката у зв`язку з тим, що у позивача соціальна допомога з непрацездатності та пенсія по втраті годувальника перевищує два прожиткових мінімума для непрацездатних осіб.

В свою чергу позивач зазначає, що він є інвалідом 1 групи, непрацездатним, з обмеженими фізичними можливостями та має ряд захворювань (ДЦП, косоокість, приглухуватість 4 ступеня).

У зв`язку з цим позивач просить Регіональний центр по наданню безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області представляти інтереси ОСОБА_1 в суді (надати безкоштовного адвоката для представництва ОСОБА_1 у суді).

Відповідач у відзиві заперечує проти задоволення позову, зазначаючи, що позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався до Регіонального центру з надання безоплатної правової допомоги в Одеській області протягом 2017-2018 р.р.

Згідно наданої позивачем у вересні 2018 року інформації про себе та стан свого доходу - він є інвалідом І групи, який щомісячно отримує соціальну виплату в розмірі 2178 грн. та пенсію в розмірі 1452 грн. Отже, розмір щомісячного доходу позивача дорівнював на момент звернення до центру 3630 грн.

Станом на грудень 2018 року прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність був встановлений в розмірі 1497 грн. (одна тисяча чотириста дев`яносто сім гривень).

Відповідно розмір двох прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб складає 1497+1497 = 2994 грн.

З цих розрахунків вбачається, що розмір щомісячних грошових надходжень (пенсій та виплат) на користь позивача перевищує розмір двох прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб що робить неможливим надання безоплатної вторинної допомоги для ОСОБА_1 .

В судовому засіданні 12.08.2019 року позивач позов підтримав у повному обсязі та просив задовольнити його.

В судовому засіданні 12.08.2019 року представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов та заперечення на нього, судом встановлено наступне.

11.12.2018 року до Регіонального центру по наданню безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області надійшло звернення ОСОБА_1 , скероване Головним територіальним управлінням юстиції в Одеській області, щодо припинення надання безоплатної вторинної правової допомоги та скасування доручень.

Крім того, 18.12.2018 року до Регіонального центру по наданню безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області надійшло усне звернення ОСОБА_1 щодо відмови у наданні безоплатної вторинної правової допомоги.

Листом Регіонального центру по наданню безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області від 10.01.2019 року №05-07/46 ОСОБА_1 повідомлено, що він на теперішній час не підпадає під жодну з категорій осіб, передбачених ч. 1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу». Згідно довідки про розмір пенсії та соціальної допомоги середньомісячний дохід позивача складає 3630 грн., що перевищує розмір двох прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб, у зв`язку з чим місцевими центрами прийнято рішення про припинення надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Не погоджуючись з зазначеною відмовою позивач звернувся до суду з даним позовом.

Закон України «Про безоплатну правову допомогу» визначає зміст права на безоплатну правову допомогу, порядок реалізації цього права, підстави та порядок надання безоплатної правової допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», право на безоплатну правову допомогу - гарантована Конституцією України можливість громадянина України, іноземця, особи без громадянства, у тому числі біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту, отримати в повному обсязі безоплатну первинну правову допомогу, а також можливість певної категорії осіб отримати безоплатну вторинну правову допомогу у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», безоплатна вторинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя. Безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг: 1) захист;2) здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 3) складення документів процесуального характеру.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають особи, які перебувають під юрисдикцією України, якщо їхній середньомісячний дохід не перевищує двох розмірів прожиткового мінімуму, розрахованого та затвердженого відповідно до закону для осіб, які належать до основних соціальних і демографічних груп населення, а також особи з інвалідністю, які отримують пенсію або допомогу, що призначається замість пенсії, у розмірі, що не перевищує двох прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб - на всі види правових послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», суб`єктами надання безоплатної вторинної правової допомоги в Україні є: 1) центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги; 2) адвокати, включені до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги приймає рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги або про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 19 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», у разі звернення особи про надання одного з видів безоплатної вторинної правової допомоги Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги зобов`язаний протягом десяти днів з дня надходження звернення прийняти рішення щодо надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Якщо особа подала звернення про надання одного з видів правових послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону, до територіального органу юстиції, цей орган зобов`язаний протягом трьох днів з дня подання звернення надіслати його до Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, діяльність якого поширюється на територію відповідної адміністративно-територіальної одиниці. Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги зобов`язаний у семиденний строк з дня отримання звернення особи прийняти рішення щодо надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Якщо особа належить до однієї з категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 цього Закону, Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги приймає рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги і письмово повідомляє про це особу або її законного представника, а також суд, орган державної влади, орган місцевого самоврядування, в яких здійснюватиметься представництво інтересів особи.

Якщо особа не має підстав для отримання безоплатної вторинної правової допомоги, Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги приймає рішення про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги і надсилає копію цього рішення особі, яка звернулася про надання такої допомоги, з одночасним роз`ясненням порядку оскарження рішення про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», особі може бути відмовлено в наданні безоплатної вторинної правової допомоги, якщо особа не належить до жодної з категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 цього Закону;

Відповідно до п. 2 ч. 1 та ч. 3 ст. 23 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», Надання безоплатної вторинної правової допомоги припиняється за рішенням Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у разі, якщо обставини чи підстави, за наявності яких особа була віднесена до однієї з категорій осіб, передбачених статтею 14 цього Закону, припинили своє існування. Особі, яка отримувала безоплатну вторинну правову допомогу відповідно до цього Закону, але втратила підстави для її отримання, правова допомога може надаватися на загальних підставах.

Виходячи з наведеного на отримання безоплатної вторинної правової допомоги мають право, серед іншого, особи, які перебувають під юрисдикцією України, якщо їхній середньомісячний дохід не перевищує двох розмірів прожиткового мінімуму, розрахованого та затвердженого відповідно до закону для осіб, які належать до основних соціальних і демографічних груп населення, а також особи з інвалідністю, які отримують пенсію або допомогу, що призначається замість пенсії, у розмірі, що не перевищує двох прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб - на всі види правових послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону.

Як вбачається з довідки Департаменту праці та соціальної політики Управління соціального захисту населення в Суворовському районі м. Одеси №14-02-13/2391 від 31.08.2018 року позивач отримує державну соціальну допомогу як інваліду з дитинства 1-ї групи у розмірі 2178 грн.

Відповідно до довідки Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі №11500 від 31.08.2018 року позивач отримує пенсію в разі втрати годувальника у розмірі 1452 грн.

Загальний дохід становить 3630 грн.

Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» з 1 грудня 2018 року установлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність у розмірі 1497 грн.

З огляду на зазначене дохід позивача перевищує розмір двох прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб, що, у відповідності до положень ч. 1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», позбавляє його права на безоплатну вторинну правову допомогу.

При цьому, відповідно до довідок Департаменту праці та соціальної політики Управління соціального захисту населення в Суворовському районі м. Одеси №16-02-18/4786 від 26.07.2019 року та Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі № середньомісячний дохід позивача в лютого 2019 року по липень 2019 року також перевищує розмір двох прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб, встановлених відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік».

З наведених підстав суд дійшов висновку. що відповідачем правомірно було припинено надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 .

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до директора Регіонального центру по наданню безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області Клішиної Світлани Олександрівни (65023, м. Одеса, вул. Льва Толстого, 6, ) про зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 16.08.2019 року.

Суддя А.А. Радчук.

.