Справа № 640/8425/19
Суддя: Ісаєнко Юлія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/8425/19 Суддя (судді) першої інстанції: Скочок Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Земляної Г.В., Мельничука В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.07.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича, третя особа - Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Бандола Олександр Олексійович про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича про визнання протиправною та скасування постанови від 18.09.2018 ВП № 57238331 про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 36 284,91 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.07.2019 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, апелянтом подано апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та задовольнити позов.

Доводи апелянта обґрунтовані тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а спірна постанова є незаконною, оскільки за відсутності фактичного стягнення з боржника в примусовому порядку суми заборгованості за рішенням майнового характеру, відсутні підстави для стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, Печерським районним судом міста Києва прийнято заочне рішення від 24.06.2016 у справі №757/2651/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до цього заочного рішення районним судом вирішено позов задовольнити, а саме: стягнути зі ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 12 722,37 доларів США, а також стягнути зі ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» 4 701,64 грн. у відшкодування витрат з оплати судового збору.

На виконання цього рішення від 24.06.2016 Печерським районним судом міста Києва у справі №757/2651/16-ц 24.05.2017 було видано виконавчий лист.

18.09.2018 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Ляпіним Дмитром Валентиновичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №57238331 з примусового виконання виконавчого листа №757/2651/16-ц, виданого 24.05.2017 Печерським районним судом міста Києва про: стягнення зі ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 12 722,37 доларів США та 4 701,64 грн.

В той же день приватним виконавцем Ляпіним Д,В. у межах цього відкритого виконавчого провадження були також винесені:

- постанова про стягнення з боржника основної винагороди ВП №57238331, відповідно до якої відповідач керуючись ч. 7 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» вирішив стягнути зі ОСОБА_1 (боржника) на свою користь основну винагороду у сумі 36 284,91 грн. З тексту цієї постанови вбачається, що розрахунок розмір основної винагороди (36 284,91 грн.) був обчислений приватним виконавцем наступним чином: « 10% від суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом (12 722,37 дол. США, що за курсом Національного банку України складає 358 147,48 + 4 701,64 62 = 362 849,08 грн.);

- постанова про арешт майна боржника ВП №57238331, відповідно до якої відповідач наклав арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ( ОСОБА_1 ) у межах суми звернення стягнення, з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів.

З наявної у наданих відповідачем до суду матеріалів виконавчого провадження копії поштового відправлення №717 (конверту з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, довідкою відділення ПАТ «Укрпошта» про причини повернення) вбачається, що відповідачем на адресу позивача ( АДРЕСА_1 ) здійснено надсилання поштової кореспонденції, що повернулась неврученою адресату з причини «за закінченням встановленого строку зберігання». В судовому засіданні 02.07.2019 від позивача зауваження стосовно того, що адреса, за якою приватним виконавцем здійснено надсилання поштового відправлення, є неналежною не надійшло.

Також згідно наданих відповідачем матеріалів видно, що приватним виконавцем Ляпіним Д.В. 22.10.2018 в рамках виконавчого провадження №57238331 винесено постанови про арешт майна боржника (а саме - щодо накладення арешту на транспортний засіб, зареєстрований за боржником) та про розшук майна боржника (а саме - щодо оголошення у розшук конкретного транспортного засобу, що належить боржнику).

В грудні 2018 року, після надіслання на адресу боржника вимоги виконавця від 06.12.2018 №2864, приватним виконавцем Ляпіним Д.В. здійснено опис та арешт майна, що належить боржнику, за адресою: АДРЕСА_1 ), про що складено постанову про опис та арешт майна боржника від 13.12.2018 АСВП №57238331.

В подальшому приватним виконавцем прийнято постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 27.12.2018 ВП №57238331. Після отримання від ТОВ «Укспецексперт» висновку експерта про вартість майна - 4/9 частин двокімнатної квартири, загальною площею 61,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вказане майно було передано на реалізацію на електронних торгах за заявою приватного виконавця від 24.01.2019 №57238331/119.

Як вбачається з наявної у матеріалах виконавчого провадження №57238331 роздруківки з сайту ДП «СЕТАМ», аукціон з реалізації вказаного майна фактично не відбулись, та були 19.02.2019 припинені у зв`язку з надходженням постанови приватного виконавця Ляпіна Д.В. про повернення виконавчого документа стягувачу.

Згідно постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 18.02.2019 в рамках виконавчого провадження №57238331 приватним виконавцем Ляпіним Д.В. відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ - виконавчий лист №575/2651/16-ц, виданий 24.05.2017, повернуто стягувачу. Підставою для повернення такого виконавчого документа стала заява представника АТ «Альфа-банк» (вих. №34-02/19 від 07.02.2019) про повернення без виконання відповідного виконавчого листа та зняття арешту з майна боржника.

Таким чином, з наданих сторонами матеріалів вбачається, що стягнення заборгованості з боржника у сумі 12 722,37 доларів США та 4 701,64 грн. за пред`явленим до примусового виконання виконавчого документа в ході здійсненого приватним виконавцем виконавчого провадження фактично не відбулось, оскільки було припинено за заявою стягувача.

З Автоматизованої системи виконавчого провадження (доступ до якої надано на офіційному сайті Міністерства юстиції України за наступним посиланням: https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors) вбачається, що 25.02.2019 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Бандолою Олександром Олексійовичем відкрито виконавче провадження №58476768 з примусового виконання постанови приватного виконавця Ляпіна Д.В. про стягнення з боржника основної винагороди від 18.09.2018 ВП №57238331. Стягувачем у вказаному виконавчому провадженні значиться Ляпін Д.В. , а боржником відповідно - ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із правомірністю постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 18.09.2018, ОСОБА_1 звернувся до суду.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що відповідач мав право винести постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 18.09.2018, а факт відсутності фактичного стягнення за виконавчим документом, попри вжиті приватним виконавцем заходи для примусового виконання рішення суду, не виключає наявність у приватного виконавця права на стягнення основної винагороди в силу положень ст. 40, 45 Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за заявою стягувача виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Колегія суддів звертає увагу на положення ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», якими передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Отже, вказаними нормами закону передбачено необхідність стягнення з боржника виконавчого збору при відкритті провадження.

Статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Відповідно до норм ч. 1 і 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Перелік випадків, коли виконавчий збір не стягуються є вичерпний та наведений в ч. 5 і 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 №1403-VIII, передбачено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

При цьому, в силу положень ч. 3 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження», основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню врегульовані також Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за №489/20802 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, згідно з п. 8 розд. ІІІ зазначеної Інструкції, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Суд апеляційної інстанції вказує на те, що згідно з п. 9 розд. Інструкції встановлено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

За змістом норм ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч .1 ст. 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Зі змісту наведених норм права можна дійти висновку, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Натомість стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Початок примусового виконання рішення виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення основної винагороди приватного виконавця.

При цьому, стягнення з боржника виконавчого збору в постанові про відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця. А отже, фактичне виконання судового рішення та вжиття виконавцем заходів примусового виконання рішень не є обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору або основної винагороди приватного виконавця.

Вказана правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 13.03.2019.2019 у справі № 812/1413/17, та в контексті ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язкою для врахування судами.

Суд апеляційної інстанції відхиляє посилання апелянта на те, що заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 24.06.2016 у справі №757/2651/16-ц, на виконання якого був виданий виконавчий лист № 757/2651/16-ц було скасоване ухвалою цього ж суду від 31.05.2019, оскільки дана обставина не спростовує правомірності спірної постанови з огляду на те, що на момент прийняття постанови та повернення виконавчого документа стягувачу наведені відомості не були відомі та не могли бути відомі приватному виконавцю. Крім того, апелянтом не подано до суду належні докази на підтвердження того, що виконавчий лист №757/2651/16-ц від 24.05.2017 визнано в судовому порядку таким, що не підлягає виконанню.

В контексті викладеного, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо правомірності дій відповідача при винесенні спірної постанови.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.07.2019 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя Ю.А. Ісаєнко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя В.П. Мельничук