Справа № 460/2834/18
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2019-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

15 серпня 2019 року

м. Київ

справа №460/2834/18

адміністративне провадження №К/9901/22400/19

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу державної установи «Городищенська виправна колонія (№ 96)» на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 9 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державної установи «Городищенська виправна колонія (№ 96)» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив, зокрема, визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо незабезпечення належних житлових, побутових, санітарно-гігієнічних умов тримання засудженого позивача та зобов`язати відповідача у 2-х місячний строк з дня набрання судовим рішенням законної сили привести житлові умови у відповідность до вимог чинного законодавства, які визначають умови відбування покарання засуджених до довічного позбавлення волі.

Рівненський окружний адміністративний суд своїм рішенням від 28 лютого 2019 року позов задовольнив частково.

Вказане рішення Восьмий апеляційний адміністративний суд своєю постановою від 9 липня 2019 року залишив без змін.

В своїй касаційній скарзі державна установа «Городищенська виправна колонія (№ 96)» просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій. Також скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження. Однак, він не є пропущеним, оскільки постанова суду апеляційної інстанції ухвалена 9 липня 2019 року, а касаційна скарга подана засобами поштового зв`язку 6 серпня 2019 року, що підтверджується відбитком штемпеля на конверті.

Згідно з частиною четвертою статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) до касаційної скарги додається документ про сплату судового збору.

Проте, матеріали касаційної скарги, що надійшли до суду, не містять документа про сплату судового збору. Натомість, скаржником подано заяву про відстрочення його сплати до ухвалення судового рішення у справі. Заяву мотивує обмеженим фінансуванням на 2019 рік та відсутністю фінансування витрат пов`язаних зі сплатою судового збору.

Частиною першою статті 133 КАС України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Умови, за яких суд може відстрочити сплату судового збору та перелік суб`єктів, до яких таке відстрочення застосовується, визначені статтею 8 Закону України «Про судовий збір».

Так, суд може відстрочити сплату судового збору за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Вищезазначені умови, за наявності яких скаржнику можливо було б відстрочити сплату судового збору - відсутні.

Крім того, відповідно до статей 1 та 2 Закону України «Про судовий збір», судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом; судовий збір включається до складу судових витрат; платники судового збору - це громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення.

Таким чином, судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Суд також виходить з того, саме на заявника покладається обов`язок щодо доведення фактів відповідно до його прохання про звільнення від сплати судового збору; обов`язок сплатити судові збори, встановлений відповідно до закону, має законну мету, а тому, за загальним правилом, не визнається судом непропорційним чи накладеним свавільно; застосовані згідно із законом процесуальні обмеження у формі обов`язку сплатити судовий збір, за загальним правилом, не зменшують для заявника можливості доступу до суду та не ускладнюють йому цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права.

Крім того, суд враховує положення пункту 1 частини другої статті 129 Конституції України, згідно з яким однією з основних засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. У зв`язку з цим обставини, пов`язані з фінансуванням суб`єкта владних повноважень з Державного бюджету України не можуть вважатися достатньою підставою для відстрочення сплати судового збору.

Верховний Суд вважає за необхідне звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини, за якою вимога сплатити судовий збір не порушує право заявників на доступ до правосуддя. У справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia», заява № 26746/05, п. 108-112) Європейський суд з прав людини нагадує, що право на доступ до суду не є абсолютним та може бути обмеженим; це допускається, оскільки право доступу за своєю природою вимагає державного регулювання, що може змінюватися в часі та на місці відповідно до потреб та ресурсів громади та окремих осіб («Ashingdane v. the United Kingdom», Заява № 8225/78, п. 57).

З урахуванням викладеного, Верховний Суд прийшов до висновку про неможливість задоволення клопотання скаржника про відстрочення сплати судового збору.

Підпунктом 3 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 цього Закону ставка судового збору за подання адміністративного позову немайнового характеру фізичною особою встановлена на рівні 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» (чинному на час звернення позивача до суду) станом на 01 січня 2018 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 1 762 грн.

Виходячи з цього, державна установа «Городищенська виправна колонія (№ 96)» за подання касаційної скарги на рішення суду у спорі з вимогами немайнового характеру має сплатити 1 409, 60 грн. (1 762 грн. х 0,4 х 200%).

Реквізити для сплати судового збору:

УК у Печерському районі/Печерський район/22030102;

рахунок отримувача: 6007;

;

код банку отримувача: 899998;

банк отримувача: Казначейство України (ЕАП);

код класифікації доходів бюджету: 22030102 "Судовий збір (Верховний Суд, 055)";

призначення платежу: "*;101; _____ (код ЄДРПОУ/реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи або серія та номер паспорта громадянина України в установлених законом випадках); судовий збір, за позовом _____ (ПІБ/назва), Верховний Суд (Касаційний адміністративний суд)";

символ звітності банку: 207.

Отже, касаційна скарга не відповідає вимогам статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому суд дійшов висновку про залишення її без руху зі встановленням особі, яка її подала, строку для надання документа про сплату судового збору.

Керуючись статтями 248, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання державної установи «Городищенська виправна колонія (№ 96)» про відстрочення сплати судового збору - відмовити.

Касаційну скаргу державної установи «Городищенська виправна колонія (№ 96)» на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 9 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державної установи «Городищенська виправна колонія (№ 96)» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Надати особі, яка подала касаційну скаргу, строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

Роз`яснити, що в разі невиконання вимог цієї ухвали у встановлений судом строк касаційна скарга буде повернута особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач Н.М. Мартинюк