Справа № 826/15159/18
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді Земляної Г.В.
суддів Ісаєнко Ю.А., Мельничука В.П.
за участю секретаря Такаджі Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_1
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2019 року
у справі №826/15159/18 (розглянутої у порядку спрощеного позовного провадження)
за позовом ОСОБА_1
до відповідача Військової частини НОМЕР_1
та Комісії, яка приймає рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у військовій частині НОМЕР_1
про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому з урахуванням уточнень просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо непризначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві»;
- визнати протиправним та скасувати рішення військової частини НОМЕР_1 про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, а саме пункту 2.1 Протоколу засідання Комісії Військової частини НОМЕР_1 з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності від 18.04.2018 №3;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності, з урахуванням висновків суду;
- допустити рішення до негайного виконання.
В обґрунтування позовних вимог позивач послався на протиправну відмовою відповідачів призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням йому первинно ІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби, що призвело на порушення гарантованого йому Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» права на належний соціальний захист.
При цьому позивач стверджує, що згадана одноразова грошова допомога підлягає виплаті йому в повному обсязі без урахування розміру раніше виплаченої одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням йому ІІІ групи інвалідності, а також вказує на те, що Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не містить жодних часових обмежень стосовно виплати йому вищевказаної одноразової грошової допомоги, а право на отримання цієї допомоги позивач реалізував в установлений законом трирічний строк, оскільки вперше звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату допомоги ще в березні 2016 року.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо непризначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві». Визнано протиправним і скасувати рішення Комісії, яка приймає рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у військовій частині НОМЕР_1 від 18.04.2018, оформлене №3, в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Військовою частиною НОМЕР_1 подано апеляційну каргу, в якій апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на незаконності, необґрунтованості та необ`єктивності рішення суду, неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.
Позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою та просить залишити її без задоволення.
Крім того, ОСОБА_1 не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну каргу, в якій апелянт просить змінити рішення суду першої інстанції у мотивувальній частині.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення суду першої інстанції й відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом при винесенні рішення норм процесуального та матеріального права та відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача.
Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги та доводи своєї апеляційної скарги та просив змінити рішення суду першої інстанції у мотивувальній частині. При цьому, вимоги та доводи апеляційної скарги відповідача заперечував та просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити з огляду на її необґрунтованість та безпідставність.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині з ухваленням в цій частині нового рішення з таких підстав.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 315, статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове судове рішення у відповідній частині, якщо визнає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач проходив військову службу та 23.09.2011 звільнений з військової служби з посади офіцера 1 групи 1 відділу центру 8 управління військової частини НОМЕР_1 .
06.12.2011 позивачу вперше встановлено інвалідність ІІІ групи строком на 1 рік у зв`язку із травмою та її наслідками, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, інвалідність призначено до 01.01.2013, дата чергового переогляду 06.12.2012, що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК від 13.12.2011 серії ААА №776703.
У зв`язку зі встановленням позивачу інвалідності ІІІ групи рішенням Комісії від 14.07.2012 №146 йому призначено одноразову грошову допомогу в розмірі 104 312,61 грн., яку в подальшому в установленому порядку йому виплачено.
24.12.2012 проведено повторний огляд позивача та підтверджено йому ІІІ групу інвалідності (довідка до акту МСЕК від серії 10 ААА №792363 з датою чергового переогляду 12.12.2015).
18.03.2015 проведено повторний огляд позивача та з 16.02.2015 на строк до 01.03.2017 встановлено йому ІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби (довідка до акту огляду МСЕК від 18.03.2015 №0427023).
У зв`язку зі зміною з 16.02.2015 групи інвалідності та встановленням ІІ (вищої) групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби, позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою від 04.01.2018 про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги.
Матеріалами справи підтверджується, що заяву направлено до військової частини НОМЕР_1 19.03.2018 та отримано останньою 21.03.2018.
За результатами розгляду указаної заяви рішенням Комісії від 18.04.2018, оформленим протоколом №3, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні та виплаті згаданої одноразової грошової допомоги. Відмову вмотивовано наступним.
Статтею 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та пункту 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, передбачено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю після первинного встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу інвалідності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
У разі повторного встановленні (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.
Крім того, особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
Оскільки заяву про виплату одноразової грошової допомоги позивачем до військової частини НОМЕР_1 направлено 19.03.2018, тобто після спливу трирічного строку з дня первинного встановлення інвалідності, а з дня встановлення ІІ (вищої) групи інвалідності закінчився трирічний термін для реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги, тому підстави у Комісії для подання висновку командиру військової частини НОМЕР_1 про призначення та виплат позивачу одноразової грошової допомоги відсутні.
Листом від 19.04.2018 №222/4/566 військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача про вищевказане рішення.
Не погоджуючись із таким рішенням Комісії позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить із такого.
Вважаючи дії відповідача щодо не призначення та невиплати йому одноразової грошової допомоги протиправним позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у межах установленого законодавством трирічного строку від дня встановлення йому 16.02.2015 ІІ групи інвалідності реалізував своє право на отримання згаданої допомоги.
Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232), де ст. 41 встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, установлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
При цьому згідно ст. 1 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011) соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації (ст.1-2 Закону №2011).
Відповідно ч. 1 ст. 16 Закону № 2011 визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання і частиною 2 ст. 16 Закону № 2011 встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби (п.5 ч.2 ст.16 Закону №2011).
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що застосування ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.
Аналогічна правова позиція вкладена у постановах Верховного Суду від 22.03.2018 (справа № 288/349/17) та від 20.03.2018 (справа № 276/322/17).
Згідно з приписами статті 16-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (на час виникнення інвалідності) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи.
Частиною четвертою статті 16-3 згаданого Закону також встановлено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Так, Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).
Аналогічні приписи містяться і в пункті 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі Порядок №975), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.
Також частиною восьмою статті 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей передбачено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
Згідно з пунктом 11 Порядку №975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи:
-заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності;
-довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Відповідно до частини шостої Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, з якою кореспондується пункт 12 Порядку №975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Водночас доцільно зауважити, що в тексті позовної заяви позивач не заперечує, що у встановленні другої групи інвалідності передбачає виплату грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, тоді як в своїх позовних вимогах просить зобов`язати військову частину НОМЕР_1 призначити та виплатити йому цю допомогу в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на день встановлення інвалідності.
При цьому суд погоджується із доводами позивача про те, що, всупереч твердженню військової частини НОМЕР_1 , станом на час встановлення йому ІІ групи інвалідності Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не містив жодних часових обмежень стосовно виплати йому згаданої одноразової грошової допомоги.
Так, приймаючи рішення від 18.04.2018, оформлене протоколом №3, про відмову позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, Комісія виходила з того, що відповідно до абзацу другого частини четвертої статті 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.
Однак, Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06.12.2016 № 1774-VIII частину четверту статті 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей доповнено абзацом другим такого змісту: У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.
Указаний Закон набрав чинності 01.01.2017, тоді як право позивача на призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності виникло 16.02.2015, тобто до набрання чинності зазначеним Законом.
Конституційний Суд України в рішенні від 09.02.1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Відтак, в силу статті 58 Конституції України, норма Про внесення змін до деяких законодавчих актів України Закону України від 06.12.2016 №1774-VІІІ, яка набрала чинності 01.01.2017, до спірних правовідносин не підлягає застосуванню.
Суд критично ставиться до доводів військової частини НОМЕР_1 стосовно того, що позивач невчасно реалізував своє право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки із заявою про виплату допомоги звернувся до військової частини НОМЕР_1 поза межами трирічного терміну, установленого для реалізації такого права частиною восьмої статті 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, вказуючи на те, що заяву від 04.01.2018 про виплату допомоги позивач направив поштою на адресу військової часини НОМЕР_1 19.03.2018.
Посилання відповідача на ту обставину, що позивач не має право на одноразову грошову допомогу повністю ґрунтується а вимогах Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, що діяла з 23.11.2018.
Натомість, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що позивачу встановлено інвалідність при первинному огляді 18.03.2015 і на той час обмеження не діяли.
Таким чином, суд вважає, що позивач у межах установленого законодавством трирічного строку від дня вставлення йому 16.02.2015 ІІ групи інвалідності реалізував своє право на отримання згаданої допомоги.
За наведених обставин вимоги позивача, спрямовані до військової частини НОМЕР_1 , є частково обґрунтованими, а тому підлягають до часткового задоволення судом.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки, на момент виникнення спірних правовідносин, строків реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено не було, то позивач має право на отримання вказаної допомоги без обмеження дворічним терміном після первинного огляду.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.06.2018 у справі № 760/11440/17 (№ К/9901/41104/18) .
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст.17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 та від 20.03.2002 № 5-рп/2002).
Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 № 5-рп/2002).
Аналогічна правова позиція наведена Верховним Судом в постанові від 20.03.2018 по справі № 295/3091/17.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що уповноваженим структурним підрозділом державних органів, на кого покладається функція щодо підготовки необхідних для призначення допомоги документів у даному випадку є Комісія, яка приймає рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у військовій частині НОМЕР_1 , до компетенції якого і входить розгляд документів, в тому числі і нових. Суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень та досліджувати документи та надавати оцінку встановленим обставинам, яким не надана була оцінка, та встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права на отримання допомоги.
Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять даних про перелік документів, які були подані позивачем (не надано копії) для вирішення питання про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, а також рішення відповідача не містить посилань на оцінку вказаним документам.
Оскільки, судом першої інстанції не з`ясовано зазначені обставини та не надано ним належної оцінки, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині задоволених позовних вимог.
Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України
За таких обставин та враховуючи те, що у даній справі уповноважений орган застосував норму права, яка не діяла на момент виникнення права позивача на призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності тобто станом на 16.02.2015, колегія суддів дійшла висновку про необхідність покласти на Комісію, яка приймає рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у військовій частині НОМЕР_1 обов`язок повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» з урахуванням висновків суду.
При цьому, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що вимога позивача про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 призначити йому одноразову у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності, з огляду на викладені вище висновки суду задоволенню не підлягає.
Частиною другою ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин справи, тому рішення суду підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо непризначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.
Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог, з ухваленням в цій частині нового рішення, яким зобов`язати Комісію, яка приймає рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у військовій частині НОМЕР_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» з урахування висновків суду
На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2019 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо непризначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.
Прийняти в цій частині нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 та Комісії, яка приймає рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у військовій частині НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Зобов`язати Комісію, яка приймає рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у військовій частині НОМЕР_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» з урахування висновків суду.
В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

В.П. Мельничук

Повний текст постанови виготовлено 16 серпня 2019 року.