Справа № 240/6900/19
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2019 року м. Житомир справа № 240/6900/19

категорія 109020100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Панкеєвої В.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не прийняття рішення по результатах розгляду його заяви від 08.02.2019 про надання в оренду земельної ділянки площею 37.8071 га кадастровий номер : НОМЕР_1 :0281, що розташована за межами населених пункту с.Водотиї Брусилівського р-ну Житомирської обл.;

- зобов`язати відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.02.2019 про надання в оренду земельної ділянки площею 37.8071 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , що розташована за межами населеного пункту с.Водотиї Брусилівського р-ну Житомирської обл. та прийняти по ній рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачем до селищної ради було подано звернення про надання в оренду земельної ділянки. Листом від 26.03.2019 року № 224 позивача повідомлено про те, що рішення 27 сесії 7 скликання Брусилівської селищної ради № 847 від 23.01.2019 введено мораторій щодо відведення земельних ділянок в користування із земель державної власності, що були передані у комунальну власність Брусилівської селищної ради. Вказано, що заява буде розглянута після проведення інвентаризації. У зв`язку з тим, що його звернення з земельного питання не було передано Брусилівською селищною радою для розгляду на засіданні чергової сесії, позивач стверджує про наявність бездіяльність відповідача.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 08.05.2019 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач у строк та в порядку, визначеному ст.152, ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України подав відзив на позовну заяву від 27.05.2019. В обґрунтування якого вказано, що право комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 37.8071 га ще не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, отже сільська рада не має правових підстав не тільки для прийняття рішення сесії щодо земельної ділянки, а й не має правових підстав для винесення на розгляд сесії звернень щодо розпорядження земельною ділянкою до моменту реєстрації права комунальної власності на неї. Позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.

Зважаючи на незначну складність справи, суд вважає за необхідне розглянути її в порядку п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У відповідності до частини четвертої статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з частиною п`ятою статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Зі змісту наданих матеріалів судом встановлено, що позивач звертався до Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області із клопотанням 08.02.2019, в якому просив передати в оренду земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_2 площею 37,8071 га.

Листом №224 від 26.03.2019 позивачу повідомлено, що рішенням 27 сесії 7 скликання Брусилівської селищної ради №847 від 23.01.2019 введено мораторій щодо відведення земельних ділянок в користування із земель державної власності, що були передані у комунальну власнісь селищної ради, до закінчення проведення інвентаризації земельних ділянок та державної реєстрації речових прав на вищезгадану земельну ділянку. Тому, заява буде повторно розглянута після проведення інвентаризації (а.с.9).

Позивач вважає, що відповідачем вчинено протиправну бездіяльність, а тому звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частини першої статті 22 Земельного кодексу України (далі - ЗК України, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин визначенні ст.12 Земельного кодексу України. Так, п. а), б) ч.1 ст.12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад та б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Статтею 80 Земельного кодексу України передбачено, що суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Частиною 1 ст.116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

При цьому, ч.1, ч.2 ст.124 Земельного кодексу України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Положеннями ч.2 ст.123 Земельного кодексу України визначено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

За змістом ст.123 Земельного кодексу України, питання про надання земельних ділянок комунальної власності у користування розглядається також органами місцевого самоврядування, за результатами якого приймається рішення.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання.

Пунктом 34 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" 21 травня 1997 року № 280/97-ВР визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 59 Закону N 280/97-ВР рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради.

Таким чином, Земельним кодексом України та Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено обов`язок виключно на пленарних засіданнях селищної ради вирішувати питання регулювання земельних відносин, в тому числі і питання передачі у користування земельних ділянок.

Як вже встановлено судом, на заяву позивача про передачу в оренду земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 37.8071 га, що розташована за межами населених пункту с.Водотиї Брусилівського району Житомирської області, відповідач листом №224 від 26.03.2019 повідомив позивачу, що не має правових підстав для винесення на розгляд сесії прийняття відповідного рішення по заяві.

В обгрунтування відмови вказано, що рішенням 27 сесії 7 скликання Брусилівської селищної ради №847 від 23.01.2019 введено мораторій щодо відведення земельних ділянок в користування із земель державної власності, що були передані у комунальну власність селищної ради, до закінчення проведення інвентаризації земельних ділянок та державної реєстрації речових прав на вищезгадану земельну ділянку.

Суд зауважує, що лист від 26.03.2019 №224 не є рішенням селищної ради, що по земельному питанню має бути прийняте на сесії місцевої ради.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідачем в порушення вимог ст.34 та ст.56 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання передачі в оренду земельної ділянки було винесено за відсутності розгляду такого питання на пленарному засіданні селищної ради.

Таким чином, рішення по заяві ОСОБА_1 від 08.02.2019 фактично не приймалось.

Твердження відповідача з приводу того, що право комунальної власності на земельну ділянку не зареєстровано, а тому відсутні підстави для винесення на розгляд сесії питання про передачу такої ділянки не приймаються судом з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 117 Земельного кодексу України передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні.

На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.

На виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 № 60-р "Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад" відповідно до Наказу Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області від 22.12.2018 року № 65020/14- 18/СГ "Про передачу земельної ділянки державної власності в комунальну власність" земельна ділянка, якій присвоєно кадастровий номер передана з державної в комунальну власність Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області.

Таким чином, спірній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер НОМЕР_3 і вона передана у комунальну власність та перебуває у віданні Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області.

З огляду на наведене, позивачем доведено факт протиправної бездіяльності Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області щодо не прийняття рішення по результатах розгляду його заяви, у зв`язку з чим, позов в цій частині слід задовольнити.

Позовна вимога про зобов`язання відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.02.2019 року про надання в оренду земельної ділянки площею 37.8071 га, кадастровий номер НОМЕР_2 є похідною від визнання протиправною бездіяльності.

Таким чином, з метою захисту прав позивача, суд дійшов висновку про задоволення зобов`язальної частини позову.

Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наведене, відповідачем не доведено правомірність бездіяльності щодо відмови у належному розгляді заяви від 08.02.2019 року про надання в оренду земельної ділянки, а тому позов ОСОБА_1 слід задовольнити в повному обсязі.

З приводу вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2606,10 грн, слід звернути увагу на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 ст.134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).

Частиною 5 цієї статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, витрати на правничу допомогу адвоката мають бути: пов`язаними з конкретною справою; співмірними із: складністю справи, що визначається предметом спору, обсягом дослідження доказів, тривалістю розгляду справи, тощо; ціною позову; обсягом наданих послуг, що має бути підтверджено актами наданих послуг, актами виконаних робіт, тощо; витраченим часом адвоката на надання правничої допомоги; підтверджені належними доказами, а саме: квитанцією до прибуткового касового ордера, платіжним дорученням з відміткою банку або іншим банківським документом, касовим чеком, тощо.

Позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу надано договір про надання правової допомоги №1 від 15.04.2019, акт приймання-передачі грошових коштів від 18.04.2019, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію квитанції до прибуткового касового ордера №1 від 02.05.2019 про оплату суми 2606,10 грн., попередній розрахунок суми судових витрат.

Таким чином, зі змісту розрахунку оплати праці адвоката неможливо встановити, в якій справі надавалась правнича допомога.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження фактичного отримання коштів в сумі 2606,10 грн адвокатом Нестеренком М.М. від ОСОБА_1 , що може бути підтверджено витягом з Книги обліку доходів і витрат адвоката як фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність за період травень 2019 року. При цьому сама по собі квитанція до прибуткового касового ордера № 1 від 02.05.2019 на суму 2606,10 грн, підписана та видана адвокатом, без доказів дійсного оприбуткування цих коштів у відповідності до норм податкового законодавства України, не може слугувати достатнім доказом понесення витрат на правничу допомогу позивачем.

Враховуючи вищевикладене, та те, що вказана справа відноситься до категорії справ незначної складності, а отже не потребує понесення значних правових витрат позивачем, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги щодо стягнення з відповідача витрат у сумі 2606,10 грн.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15.05.2018 у справі 821/1594/17

З приводу встановлення судового контролю за виконанням рішення суду зазначаємо наступне.

Частиною першою статті 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Поряд з цим суд ураховує, що позивачем не наведено причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду.

Приймаючи до уваги обставини даної справи, суд не вважає за необхідне зобов`язувати суб`єкта владних повноважень подавати звіт про виконання даного судового рішення, а тому відмовляє у встановленні судового контролю за виконанням рішення по даній справі.

Керуючись статтями 242-246,295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області (вул.Митрополита Іларіона,50, смт.Брусилів, Житомирська обл., 12601, ) щодо не прийняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , інд . код НОМЕР_4 ) від 08.02.2019 про надання в оренду земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_2 площею 37.8071 га, що розташована за межами населених пункту с.Водотиї Брусилівського району Житомирської області.

Зобов`язати Брусилівську селищну раду Брусилівського району Житомирської області розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.02.2019 про надання в оренду земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_2 площею 37.8071 га, що розташована за межами населених пункту с. Водотиї Брусилівського району Житомирської області та прийняти по ній рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду складено у повному обсязі: 15 серпня 2019 року.

Суддя В.А. Панкеєва