Справа № 120/1581/19-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2019-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 серпня 2019 р. Справа № 120/1581/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Слободонюка М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Лояніча В.О.

представників позивача: адвоката Мунтяна Є.В., Рубанського В.І.

представників відповідача: Мякінькової Л.І., Кривонос О.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Селянського (фермерського) господарства "РУБІН" до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

15.05.2019 року Селянське (фермерське) господарство «РУБІН» (далі - СФГ «Рубін», позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - ГУ ДФС у Вінницькій області) від 12.04.2019 року № про застосування штрафних санкцій в сумі 481068 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач 18.03.2019 року провів фактичну перевірку господарства за період з 01.03.2016 року по 18.03.2019 року, за результатами якої було складено акт від 19.03.2019 року № 51/40/31599159. У висновках цього акту встановлено реалізацію позивачем дизельного пального на суму 481068 грн. без реєстрації платником акцизного податку, чим порушено вимоги п.п. 212.3.4 п.212.3 ст.212 ПК України. За результатами перевірки відповідачем 12.04.2019 року прийнято податкове повідомлення-рішення № про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в сумі 481068 грн.

Однак, на переконання позивача, наведені в акті перевірки висновки податкового органу є безпідставними та необґрунтованими, оскільки СФГ «РУБІН» за період, який перевірявся (з 01.03.2016 року по 18.03.2019 року) не здійснювало жодних операцій з реалізації пального. При цьому пояснює, що 09.01.2019 року між позивачем та фермерським господарством «УКРАЇНА ВР» було укладено договір поставки № 09/01-2019, за умовами якого позивач зобов`язався поставити ФГ «УКРАЇНА ВР» ячмінь 3 класу. На виконання даного договору поставки згідно видаткової накладної № РН-000005 від 10.01.2019 року, товарно-транспортних накладних за № 6 від 09.01.2019 року, № 7 від 10.01.2019 року, № 8 від 10.01.2019 року позивач поставив ячмінь в кількості 84 тони на суму 481068 грн. Однак, при формуванні податкової та видаткової накладних з боку головного бухгалтера позивача було допущено технічну помилку, зокрема в розділі «Номенклатура» помилково замість товару «ячмінь» зазначено товар «дизельне паливо», на продаж якого у позивача немає права. Дана помилка в подальшому була виявлена під час здійснення фактичної перевірки. Разом з тим, як зазначає позивач, така помилка спростовується рядом документів, що підтверджує здійснення поставки ячменю, а не дизельного палива, що в кінцевому результаті виключає відповідальність позивача передбачену п. 117.3 ст. 117 ПК України. Разом з тим, позивач вказує на те, що перевірку було проведено без повідомлення та участі його належного представника, документи у формі Наказу про проведення фактичної перевірки від 15.03.2019 року № 1434 вручено особі, яка в силу вимог п.п. 80.2 ст. 80 ПК України не є належним отримувачем. За цих обставин позивач вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення за № від 12.04.2019 року протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою від 20.05.2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Крім того, встановлені сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення.

06.06.2019 року на адресу суду надійшов відзив (вх. № 30152) на позовну заяву, а згодом в порядку ст. 159 КАС України - додаткові пояснення до відзиву від 13.06.2019 року (вх. № 31214), в якому представник відповідача не погоджується з позовними вимогами позивача, адже фактичну перевірку СФГ "РУБІН" було проведено відповідно до наказу Головного управління ДФС у Вінницькій області від 15.03.2019 року № 1434. Як зазначає відповідач, в ході проведення фактичної перевірки встановлено, що СФГ «РУБІН» здійснило реалізацію дизельного пального Фермерському господарству «Україна ВР» згідно наданої видаткової накладної від 10.01.2019 року «РН-0000001 в кількості 21000 л. на загальну суму 481068 грн. Посилання позивача на факт існування помилки, на переконання відповідача, є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсності, оскільки кожна окремо взята позиція видаткової накладної № РН-0000001 від 10.01.2019 року під час заповнення відомостей зазначається щодо кожної графи окремо, що свідчить в сукупності про відсутність допущеної помилки в категорії «Номенклатура», а отже наявності достатніх підстав стверджувати про реалізацію дизельного палива без реєстрації платником акцизного податку, чим порушено вимоги п.п. 212.3.4 п. 212.3 ст. 212 ПК України, відповідальність за яке встановлена п. 117.3 п.117 ПК України. Одночасно із цим, відповідач вказує на добровільне надання позивачем додаткового екземпляру видаткової накладної від 10.01.2019 року № РН-0000001 із завіреним підписом та відбитком печатки СФГ «Рубін» у відповідності до п. 85.4 ст. 85 ПК України, що спростовує твердження позивача про ненадання таких документів при здійсненні фактичної перевірки. За результатами проведеної фактичної перевірки складено акт від 19.03.2019 року № 51/40/31599159, який в свою чергу направлений підприємству рекомендованим листом з повідомленням про вручення (27.03.2019 року). Проте, господарство не скористалось правом подати заперечення в разі незгоди з висновками акта або фактів (даних), викладених в акті перевірки від 19.03.2019 року № 51/40/31599159 у відповідності до процедури, встановленої п. 86.7 п. 86 ПК України, у зв`язку з чим контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 12.04.2019 року №. Отже, відповідач наголошує, що висновки акту фактичної перевірки від 19.03.2019 року № 51/40/31599159 відповідають діючому законодавству, а спірне податкове повідомлення-рішення від 12.04.2019 року № винесено законно та обґрунтовано. За таких обставин просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

04.07.2019 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив (вх. № 34684), у якій представник позивача вказує на те, що відповідно до приписів п. 80.6-80.8 ст. 80 ПК України під час проведення фактичної перевірки відповідач не мав права отримувати будь-які документи, щодо обігу підакцизного товару, в т.ч. пального, окрім як перевірити наявність ліцензії на право продажу підакцизних товарів.

Питання допущеної помилки (недоліку) головним бухгалтером спростовується правовою позицією, викладеної в ухвалі ВАСУ від 17.02.2015 року у справі №К/800/56294, яка полягає в тому, що окремі недоліки в оформленні первинних документів не спростовують наявності у підприємства відповідних господарських операцій. Відсутність реквізитів первинних документів ще не означає їх дефектність; відсутність деталізації в первинних документах не є підставою для визнання нереальності господарських операцій (також справа № К/800/1217/13). Представник позивача вказує про неналежну процедуру дослідження доказів контролюючим органом під час фактичної перевірки, оскільки висновок про реалізацію підакцизних товарів (продукції) є передчасним, адже у відповідності до п.п. 14.1.212 п.14.1 ст. 14 ПК України поняття «реалізація підакцизних товарів (продукції)», включає будь-які операції на митній території України, що передбачають відвантаження підакцизних товарів (продукції). Факт здійснення операцій на митній території підтверджуються договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами з передачею прав власності або без такої, за плату (компенсацію) або без такої, незалежно від строків її надання, а також безоплатного відвантаження товарів, у тому числі з давальницької сировини, реалізація суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Тому, на переконання позивача, дослідження договору є обов`язковою складовою, що підтверджує реалізацію пального, яке під час здійснення відповідної фактичної перевірки було проігноровано відповідачем. Принагідно, представник позивача зазначає, що бухгалтер позивача не уповноважений представляти позивача під час перевірок контролюючими органами, в тому числі, надавати будь-які документи та підписувати їх, в тому числі і акти перевірки. Більше того, представник позивача вказує, що фактична перевірка повинна проводитись не з відома представника позивача, а за його безпосередньої участі, якому також надається наказ на перевірку та направлення (ст.ст. 75, 80, 81 ПК України). За таких обставин, представник позивача вважає доводи викладені у відзиві на позовну заяву такими, що не заслуговують на увагу.

10.07.2019 року на адресу суду надійшло заперечення на відповідь на відзив (вх. № 35675), у яких відповідач не погоджується з доводами представника позивача в частині відсутності права отримувати документи щодо обігу підакцизного товару під час здійснення фактичної перевірки, оскільки таке право встановлене та визначене п. 20.1 ст. 20 ПК України. Відповідач вкотре наголошує, що оскільки позивачем під час перевірки добровільно було виписано видаткову накладну № РН-0000001 від 10 січня 2019 року (про що свідчать підписи і печатки) і надано її контролюючому органу, то з боку останнього не вчинялось жодних протиправних дій. Необхідність дослідження договору поставки, на переконання відповідача, не є доцільним, оскільки такий не відноситься до первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів. Принагідно вказує, що контролюючий орган, який здійснює перевірку керувався виключно документами, які були наявними під час проведення перевірки і достатніми для виявлення і встановлення порушень податкового законодавства. Враховуючи, що позивачем допущено посадових осіб до перевірки, наказ про її призначення був реалізований і за наслідками такої перевірки прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення, тому доводи та висновки позивача щодо обставин такої перевірки виходять за межі предмету даного спору, а тому не підлягають оцінці в межах розгляду даної справи. Крім того, на переконання відповідача, відсутність на момент проведення перевірки долученого до позовної заяви договору на поставку ячменю та первинних документів на його виконання, ставить під сумнів існування таких документів на момент її проведення. Враховуючи всі вищевикладені обставини відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Ухвалою суду від 17.07.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 13.08.2019 року. Окрім того, задоволено клопотання позивача та здійснено виклик в судове засідання в якості свідка ОСОБА_1 - головного бухгалтера СФГ «РУБІН».

У судовому засіданні представники позивача повністю підтримала заявлені позовні вимоги та надали пояснення згідно з обґрунтуваннями, наведеними у позовній заяві, а також відповіді на відзив. Просили суд адміністративний позов задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву та додаткових письмових поясненнях і запереченнях. Вважали, що позов є необґрунтованим, у зв`язку з чим відсутні підстави для його задоволення.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_1 суду повідомив, що працює головним бухгалтером СФГ «РУБІН». 18.03.2019 року до господарства з перевіркою прийшли працівники податкового органу. Оскільки для нього це було несподіваним та керівника СФГ «РУБІН» у той час на місці не було, він зателефонував останньому та повідомив про перевірку. Жодних документів чи матеріалів він особисто перевіряючим не надавав та акт перевірки не підписував. Звідки в податкового органу взялася видаткова накладна від 10.01.2019р. на поставку дизельного палива з підписом та печаткою СФГ «РУБІН», платіжне доручення № 93 від 11.03.2019р. та оборотно-сальдова відомість по рахунку 361 він не знає. Вказує на те, що перевіряючі перебували в приміщенні господарства близько години, а він в цей час від`їжджав по своїм справам, тому не знав в повній мірі чим вони займалися. Щодо допущеної ним помилки то зазначає, що він є хворою людиною, а тому при відображені реалізації ячменю ФГ «Україна ВР» він помилково при виписці податкової на видаткової накладної в розділі «номенклатура» вписав «дизпаливо» замість «ячмінь», що в подальшому було ним виправлено шляхом коригування відповідних накладних.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

На підставі положень п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, наказу від 15.03.2019 № 1434 та направлень від 18.03.2019 №789 та 790 посадовими особами ГУ ДФС у Вінницькій області 18.03.2019 року проведено фактичну перевірку СФГ «РУБІН» з питань реалізації пального без реєстрації платником акцизного податку за період з 01.03.2016 року по 18.03.2019 року, за результатами якого складено акт перевірки № 51/40/31599159, який зареєстрований в податковому органі 19.03.2019р.

В ході проведення фактичної перевірки встановлено, що СФГ «РУБІН» здійснило реалізацію дизельного пального Фермерському господарству «Україна ВР» згідно видаткової накладної № РН-0000001 від 10.01.2019 в кількості 21000 л на загальну суму 481068 грн. (з ПДВ). СФГ «РУБІН» виписано податкову накладну №1 від 10.01.2019 року на суму 481068 грн., яку зареєстровано в ЄРПН 21.01.2019р. Таким чином встановлено факт реалізації позивачем в перевіряємому періоді пального без реєстрації платником акцизного податку, чим порушено вимоги п.п. 212.3.4 п. 212.3 ст. 212 ПК України, за що передбачена відповідальність згідно п. 117.3 ст. 117 ПК України.

Вказаний акт перевірки у зв`язку з відмовою посадових осіб СФГ «РУБІН» в його підписанні був відправлений на адресу останнього засобами поштового зв`язку 19.03.2019р. та отриманий 27.03.2019р.

В подальшому, за висновками проведеної перевірки ГУ ДФС У Вінницькій області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 12.04.2019 року, яким до СФГ «РУБІН» на підставі п. 117.3 ст. 117 ПК України застосовані штрафні (фінансові) санкції за платежем «Акцизний податок на пальне» в сумі 481068 грн.

Вказане рішення і є предметом оскарження у даній справі.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Податковим кодексом України (далі - ПК України) в редакції, що була чинною на момент їх виникнення.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п. п. 14.1.212 п. 14.1 ст. 14 ПК України під реалізацією пального для цілей розділу VI цього Кодексу розуміються будь-які операції з передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України на підставі договорів купівлі-продажу, міни, поставки, дарування, комісії, доручення (в тому числі передача на комісійну/довірчу реалізацію), поруки, інших господарських та цивільно-правових договорів або за рішенням суду, іншого компетентного державного органу чи органу місцевого самоврядування за плату (компенсацію) або без такої, які передбачають перехід права власності або права розпорядження, а також передачу (відпуск, відвантаження) пального на підставі договорів про виробництво із сировини замовника. Не вважаються реалізацією пального операції з передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України на підставі договорів зберігання та передачі (відпуску, відвантаження) пального в споживчій тарі ємністю до 2 літрів (включно), крім операцій з реалізації такого пального його виробниками.

Тому, суб`єкт господарської діяльності, який здійснюватиме будь-які операції, визначені п. п. 14.1.212 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України, є особою, яка реалізує пальне, і відповідно до п. п. 212.1.15 п. 212.1 ст. 212 Кодексу є платником акцизного податку.

Об`єктом оподаткування акцизним податком є операції з реалізації будь-яких обсягів пального понад обсяги, що: отримані від інших платників акцизного податку, що підтверджені зареєстрованими акцизними накладними в Єдиному реєстрі акцизних накладних; ввезені (імпортовані) на митну територію України, що засвідчені належно оформленою митною декларацією; вироблені в Україні, реалізація яких є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 213.1.1 цього пункту, що підтверджені зареєстрованими акцизними накладними в Єдиному реєстрі акцизних накладних (підпункт 213.1.12 пункту 213.1 статті 213 ПК України).

Згідно з п. п. 212.1.15 п. 212.1 ст. 212 ПК України платником акцизного податку є особа, яка реалізує пальне.

Особи, які здійснюватимуть реалізацію пального, підлягають обов`язковій реєстрації як платники податку контролюючими органами за місцезнаходженням юридичних осіб, місцем проживання фізичних осіб - підприємців до початку здійснення реалізації пального. Реєстрація платника податку здійснюється на підставі подання особою не пізніше ніж за три робочі дні до початку здійснення реалізації пального заяви, форма якої затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики (підпункт 212.3.4 пункту 212.3 статті 212 ПК України).

Отже, особа (платник податку), яка планує здійснювати будь-які операції з пальним на митній території України, які визначені в абз. 2 п. п. 14.1.212 п. 14.1 ст. 14 Кодексу, має до початку здійснення таких операцій зареєструватися платником акцизного податку з реалізації пального та в подальшому складати акцизні накладні на обсяги реалізації.

Позивачем вказаних дій проведено не було.

Відповідальність за порушення встановленого порядку взяття на облік (реєстрації) у контролюючих органах, встановлена статтею 117 ПК України.

Відповідно до статті 117 ПК України здійснення суб`єктами господарювання операцій з реалізації пального без реєстрації таких суб`єктів платниками акцизного податку у порядку, передбаченому цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу на юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців у розмірі 100 відсотків вартості реалізованого пального.

Як слідує із матеріалів перевірки, оскільки позивачем згідно видаткової накладної № РН-0000001 від 10.01.2019р. реалізовано дизельне паливо на суму 481068 грн., тому штрафна санкція згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 12.04.2019 року становить 481068 грн. (100% вартості пального).

Вирішуючи даний спір суд першочергово з`ясував, що позивачем оскаржується податкове повідомлення-рішення № від 12.04.2019 року із підстав, які можна виокремити у два окремих блоки: 1) процедурні порушення, допущені відповідачем щодо порядку проведення перевірки та фіксації її результатів; 2) фактичні підстави, які вказують на відсутність обставин щодо здійснення СФГ «РУБІН» реалізації пального.

Щодо першого. Позивач переконує суд, що фактична перевірка проведена відповідачем без повідомлення та участі належного представника, яким є виключно директор СФГ «РУБІН», за відсутності повноважень на витребування та отримання відповідних доказів щодо обігу пального та врахування документів (видаткова та податкова накладні від 10.01.2019р.), походження яких є невідомим.

Із цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України)

Порядок проведення фактичної перевірки визначено статтею 80 ПК України. Така перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) та може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності підстав, визначених у п. 80.2 ст. 80 ПК України.

Пунктом 81.1 статті 81 Податкового кодексу України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Як свідчать матеріали справи копія наказу про проведення фактичної перевірки №1434 від 15.03.2019р. та направлення № 789, 790 від 18.03.2019р. вручені головному бухгалтеру СФГ «РУБІН» ОСОБА_1 , що засвідчено його підписом. Тобто, умови допуску посадових осіб відповідача до проведення фактичної перевірки були виконані. Останні таку перевірку провели, за наслідками якої склали відповідний акт.

Згідно усталеної правової позиції, неодноразово відображеної Верховним Судом у своїх постановах (від 30.11.2018 справа N 804/1297/16, від 15.01.2019 справа №822/28/15, від 17.04.2019 справа №825/1439/17), платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення перевірки щодо нього, має право не погодитись з рішенням про призначення перевірки і оскаржити його в суді або застосувати інші заходи, передбачені статтею 81 Податкового кодексу України, шляхом недопущення посадових осіб контролюючого органу до її проведення. Якщо ж допуск до перевірки відбувся і наказ реалізований як прийнятий в межах закону і компетенції, в подальшому предметом розгляду в суді має бути зміст виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Тобто, враховуючи той факт, що фактична перевірка позивача 18.03.2019 року була проведена, її наслідки втілились у прийняття відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, тому обставини її проведення, правомірність допуску посадових осіб податкового органу на підприємство, як і дії щодо отримання чи надання документів для проведення такої перевірки уже не можуть підлягати перевірці так як виходять за межі предмету судового дослідження у даній справі.

Що ж до доводів позивача про відсутність у відповідача повноважень на витребовування чи отримання будь-яких документів під час проведення фактичної перевірки, то на думку суду такі є безпідставними та спростовуються положеннями пунктів 85.2, 85.4 ст. 85 ПК України, згідно яких платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки. При цьому посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії документів, необхідних для перевірки.

Дана норма є загальною щодо усіх видів перевірок, в тому числі і щодо фактичної перевірки, а тому отримання посадовими особами контролюючого органу видаткової накладної №РН-000001 від 10.01.2019 року та інших документів, які надаються самим платником податку, згідно положень податкового законодавства є допустимим.

Відносно пояснень свідка ОСОБА_1 про те, що ним жодних документів під час проведення перевірки не надавалося, то до таких суд ставиться критично, оскільки, по-перше, ОСОБА_1 як бухгалтер СФГ «РУБІН» та особа, яка була присутня при проведені перевірки від платника, є зацікавленою особою у даній справі; по-друге, сам факт існування видаткової накладної № РН-0000001 від 10.01.2019р. як і податкової накладної № 1 від 10.01.2019 року ним підтверджується, про що свідчать в тому числі і його письмові пояснення, адресовані голові СФГ «РУБІН», які долучені позивачем до позовної заяви; по-третє: наявність у відповідача примірника такої видаткової накладної з підписами та мокрими печатками, які отримані контролюючим органом саме під час проведення такої перевірки та зазначені у акті, в сукупності із поясненнями уповноваженого представника відповідача Кривонос О.Ф. , якою проводилась фактична перевірка, вказують на те, що саме від СФГ «РУБІН» був отриманий такий доказ. Крім того, як зазначив свідок, у нього наявні проблеми зі здоров`ям і в той час він дуже хвилювався, тому не виключено, що обставини проведеної перевірки, яка мала місце 18.03.2019 року, ним уже частково забуті.

Щодо обставин здійснення позивачем реалізації дизельного палива.

Із викладених позивачем доводів слідує, що 09.01.2019 року між СФГ «РУБІН» та ФГ «Україна ВР» було укладено договір поставки №09/01-2019, за умовами якого позивач зобов`язався поставити ФГ «Україна ВР» ячмінь 3 класу орієнтовною кількістю 100 тон на суму 572700 грн. На виконання даного договору містяться письмові докази щодо поставки ФГ «Україна ВР» 84 тони ячменю на підставі видаткової накладної №РН-000005 від 10.01.2019 року на суму 481068 грн.

Як вказує позивач, з боку головного бухгалтера господарства ОСОБА_1 було допущено технічну помилку при формуванні податкової та видаткової накладної, зокрема, в розділі «номенклатура» замість товару «ячмінь» помилково зазначено товар «дизельне пальне». При цьому таку помилку було виявлено під час здійснення фактичної перевірки 18.03.2019 року, у зв`язку з чим 16.04.2019р. було складено розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної № 1 від 10.01.2019р. та виправлено відповідні помилки щодо зміни номенклатури.

На переконання позивача, реалізація дизельного пального, як підакцизного товару, згідно п.п. 14.1.212 п. 14.1 ст. 14 ПК України може відбуватися виключно на підставі договору поставки, якого в даному випадку не існує і ніколи не існувало, оскільки СФГ «РУБІН» реалізації дизельного пального не здійснювало.

Надаючи оцінку вказаним обставинам судом встановлено наступне.

Як вбачається із матеріалів перевірки згідно видаткової накладної № РН-0000001 від 10.01.2019 року СФГ «РУБІН» (Постачальник) реалізував ФГ «України» (Одержувач) товар - дизельне паливо в кількості 21000 літрів на загальну суму 481068 грн. з ПДВ.

10.01.2019 року СФГ «РУБІН» було складено податкову накладну № 1 на загальну суму 481068 грн. У податковій накладній в розділі «Опис (номенклатура) товарів» зазначено - «дизельне паливо», в розділі «Код товару згідно УКТ ЗЕД» зазначено « », в розділі «Одиниця виміру товару» зазначено «л», в розділі «Кількість (об`єм, обсяг)» зазначено « 21000», в розділі «Ціна постачання одиниці товару» зазначено « 19,09». Згідно відомостей, зазначених контролюючим органом, податкова накладна № 1 від 10.01.2019р. зареєстрована в ЄРПН 21.01.2019р. за №.

В матеріалах справи наявне платіжне доручення №93 від 11.03.2019р. про здійснення оплати ФГ «Україна ВР» 481068 грн. на рахунок СФГ «РУБІН», де в призначенні платежу вказано: «За дизпаливо згідно рахунка № 1 від 10.01.2019р».

Відповідно до п. 192.1 ст. 192 ПК України, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань і податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Розрахунок коригування до податкової накладної складається також у випадку виправлення помилок, допущених при складанні податкової накладної, у тому числі не пов`язаних зі зміною суми компенсації вартості товарів/послуг.

Згідно з п. 21 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 N 1307, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.01.2016 за N 137/28267, зі змінами й доповненнями (далі - Порядок N 1307), постачальник (продавець) товарів/послуг складає розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної (далі - розрахунок коригування) за формою згідно з додатком 2 до податкової накладної.

Порядок складання розрахунку коригування та його реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних аналогічний порядку, передбаченому для податкових накладних, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Згідно п. 23 Порядку №1307 у разі коригування кількісних та/або вартісних показників табличної частини податкової накладної у зв`язку зі зміною суми компенсації вартості товарів/послуг, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадку повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником (продавцем) суми попередньої оплати товарів/послуг розрахунок коригування заповнюється у такому порядку:

показники рядка податкової накладної, що коригується, зазначаються із знаком «-» окремо в кожній графі;

додається(ються) новий(і) рядок(ки) з виправленими показниками (за потреби), якому(им) присвоюється новий черговий порядковий номер, що не зазначався в податковій накладній;

рядку податкової накладної, що коригується, зазначеному із знаком «-», та новому(им) рядку(ам) з виправленими показниками, що його замінює(ють), присвоюється однаковий порядковий номер групи коригування, який зазначається у графі 2.2 табличної частини розрахунку коригування, та наводиться однакова причина коригування.

Державна фіскальна служба України визначає умовні коди причин коригування, які платники податку зазначають у графі 2.1 розрахунку коригування, та забезпечує їх оприлюднення на власному офіційному веб-порталі для використання платниками податку під час складання розрахунків коригування відповідно до Податкового кодексу України.

На виконання вказаного положення 19.11.2018 року ДФС України опубліковано Довідник умовних кодів причин коригування, згідно якого умовний код причини коригування « 104» має назву «Зміна номенклатури». Даний код зазначається у випадку, якщо після отримання попередньої оплати змінюється номенклатура товарів/послуг, а також у разі одночасної зміни кількості та ціни товарів/послуг і зміни кодів УКТ ЗЕД.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної № 1 від 10.01.2019р., відповідне коригування проведене лише 16.04.2019 року. Причина коригування - код « 104» «Зміна номенклатури», хоча поставки товару за попередньою оплатою в даному разі не було. Крім того, відсутні первинні бухгалтерські документи, які стали підставою для проведення відповідного коригування згідно п. 192.1 ст. 192 ПК України, які також мали б бути складені 16.04.2019 року.

В даному випадку в матеріалах справи наявна видаткова накладна від 10.01.2019р. № 0000005 на поставку 84 т. ячменю, однак жодної податкової накладної, зареєстрованої на вказану видаткову накладну позивачем надано не було.

Тобто, якщо виходити із доводів позивача, а також свідка ОСОБА_1 про виявлення помилки у видатковій накладні № РН-0000001 та податковій накладній № 1 від 10.01.2019р. лише під час здійснення фактичної перевірки, тобто 18.03.2019 року, тоді незрозумілим стають обставини виникнення видаткової накладної № РН-0000005 від 10.01.2019р., оскільки при її наявності станом на 10.01.2019р. відповідна помилка у попередній накладні та податковій накладні мали би бути виявлена відразу. Натомість, має місце факт реєстрації податкової накладної № 1 від 10.01.2019р. на реалізацію дизельного палива в ЄРПН 21.01.2019р., однак відсутні відомості про видачу податкової накладної на реалізацію ячменю та її наступної реєстрації в ЄРПН.

Більше того, якщо порівнювати видаткову накладну № РН-0000001 від 10.01.2019 року, надану контролюючому органу під час перевірки, та видаткову накладну № РН-0000005 від 10.01.2019 року, то стає зрозумілим, що в першому випадку в графі «Товар» зазначено «дизпаливо», в графі «Од.» зазначено «л», в графі «Кількість» зазначено « 21000», в графі «Ціна без ПДВ» зазначено 19,0900». В другому ж випадку (в/н РН-0000005) в графі «Товар» зазначено « Ячмінь », в графі «Од.» зазначено «т», в графі «Кількість» зазначено « 84,00», в графі «Ціна без ПДВ» зазначено 4772,50».

З податкової накладної № 1 від 10.01.2019р. також видно, що в графі «Номенклатура» вказано «дизельне пальне», а в графі «Код товару згідно УКТ ЗЕД» вказано код дизпалива , в той час як код УКТ ЗЕД Ячмінь - 1003.

Наведене у своїй сукупності вказує на те, що у відповідних графах видаткових накладних № РН-0000001 та № РН-0000005 містяться різні відомості, що ставить під сумнів факт допущення помилки при заповненні даних документів, адже кожна з таких граф заповнюються окремо. При цьому, під час фактичної перевірки жоден із тих документів, на які посилається позивач у своїй позовній заяві наданий не був, хоча у випадку їх наявності такі дії позивача щонайменше викликають подив.

Всі вищезазначені обставини свідчать про те, що СФГ «РУБІН» не було допущено помилку в «номенклатурі» товару, а відбулась реалізація дизельного пального згідно видаткової накладної № РН-0000001 від 10.01.2019р.

Відносно доводів позивача про відсутність договору поставки як основного і обов`язкового документа, що підтверджує реалізацію пального, то такі є неприйнятними з огляду на усталену практику Верховного Суду, яка запроваджена Верховним Судом України в постанові від 15 грудня 2015 року у справі N 21-4266а15, в якій Судом наголошено, що для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав й обов`язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) у майбутньому, а не про їх фактичне виконання. Тож господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків і руху його капіталу. Такий правовий висновок відображений і у постанові Верховного Суду від 19.03.2019 року по справі № 809/1718/15.

Тобто, в цьому випадку первинними документами для бухгалтерського обліку господарських операцій згідно статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є ті первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Факт здійснення реалізації СФГ «РУБІН» дизельного пального ФГ «Україна ВР» підтверджується видатковою накладною № РН-0000001 від 10.01.2019р., податковою накладної № 1 від 10.01.2019р., платіжним дорученням № 93 від 11.03.2019р. та не був спростований позивачем при розгляді даної справи. Наведені обставини свідчать про порушення позивачем вимог п.п. 212.3.4 п. 121.3 ст. 212 ПК України, у зв`язку з чим ГУ ДФС у Вінницькій області згідно п. 117.3 ст. 117 ПК України винесено податкове повідомлення-рішення № від 12.04.2019р. про застосування 481068 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій і докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити повністю.

З урахуванням вимог ст. 139 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір позивачу не присуджується.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 72, 77, 90, 94, 139, 241, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні вимог адміністративного позову Селянського (фермерського) господарства "РУБІН" до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: Селянське (фермерське) господарство "РУБІН" (, місцезнаходження юридичної особи: 23410, Вінницька обл., Мурованокуриловецький р-н, с. Конищів, вул. Петра Лабатюка, 34);

2) відповідач: Головне управління ДФС у Вінницькій області (, місцезнаходження юридичної особи: Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович