Справа № 142/1691/15-а
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2019-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

15 серпня 2019 року

Київ

справа №142/1691/15-а

адміністративне провадження №К/9901/63043/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мельник-Томенко Ж.М.,

суддів Жука А.В., Мартинюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Студенянської сільської ради Піщанського району Вінницької області, голови Студенянської об`єднаної територіальної громади Кирнасівського Олексія Петровича про визнання незаконним та скасування розпорядження

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19.09.2018 (колегія суддів у складі: Боровицького О.А., Ватаманюка Р.В., Матохнюка Д.Б.)

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У грудні 2015 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду з адміністративним позовом до Гонорівської сільської ради Піщанського району Вінницької області, Гонорівського сільського голови Солейка Ф.Г. , де третя особа на стороні відповідача - Студенянська сільська рада Піщанського району Вінницької області, про визнання незаконними та скасування рішень.

Позов мотивовано тим, що позивачі як жителі с. Гонорівки та інші члени громади, що входять до Гонорівської сільської ради, не були проінформовані про намір сільської ради про утворення Студенянської територіальної громади, жодних громадських обговорень з територіальною громадою не проводилось.

Ухвалою Піщанського районного суду Вінницької області від 18.07.2017 допущено заміну відповідачів Гонорівської сільської ради на її правонаступника Студенянську сільську раду, Гонорівського сільського голову Солейка Ф.Г. на голову Студенянської об`єднаної територіальної громади Кирнасівського О.П. Виключено з числа третіх осіб на стороні відповідача Студенянську сільську раду у зв`язку із зміною її статусу на відповідача.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Піщанський районний суд Вінницької області рішенням від 14.06.2018 в задоволенні адміністративного позову відмовив.

Не погоджуючись із рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 14.06.2018 ОСОБА_3 оскаржила його в апеляційному порядку.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19.09.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 14.06.2018 повернуто заявнику.

Апеляційний суд, приймаючи рішення про повернення апеляційної скарги на підставі статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), виходив з того, що недоліки апеляційної скарги, яку було залишено без руху, заявником усунуто не було.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права, ОСОБА_3 звернулась із касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19.09.2018, а справу направити до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що в мотивувальній частині ухвали від 21.08.2018 відсутнє обґрунтування висновку суду про те, що позивачем не наведено достатніх підстав для звільнення від сплати судового збору.

Позиція інших учасників справи

Відповідачі відзивів на касаційну скаргу не надали.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заяви про приєднання до касаційної скарги ОСОБА_3 або відзивів на неї не надали.

Рух касаційної скарги

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 09.11.2018 відкрив провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19.09.2018 у справі № 142/1691/15-а.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 13.08.2019 зазначену адміністративну справу призначив до розгляду.

Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи

Вінницький апеляційний адміністративний суд встановивши, що апеляційна скарга ОСОБА_3 на рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 14.06.2018 не відповідає вимогам статті 296 КАС України, а саме: до апеляційної скарги не додано документа про сплату судового збору, ухвалою від 01.08.2018 залишив зазначену апеляційну скаргу без руху та надав строк для усунення виявлених недоліків шляхом надання доказів сплати судового збору або доказів на підтвердження звільнення від такої сплати.

17.08.2018 ОСОБА_3 на виконання вимог ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01.08.2018 було надано заяву про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги у зв`язку з тим, що її майновий стан не дає змоги сплатити судовий збір в встановленому розмірі.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.08.2018 у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про звільнення від сплати судового збору на рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 14.06.2018 відмовлено. Зменшено позивачу розмір судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції до 1827,00 грн. та продовжено строк для усунення недоліків апеляційної скарги на 5 днів з моменту отримання даної ухвали.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, що повернулось до суду, ОСОБА_3 отримано копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху 27.08.2018.

Станом на 18.09.2018 апелянтом вимоги про усунення недоліків апеляційної скарги не виконано.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 недоліки апеляційної скарги, яку було залишено без руху, не усунуто, ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19.09.2018 її апеляційну скаргу на рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 14.06.2018 було повернуто заявнику.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд касаційної інстанції

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права у спірних правовідносинах виходить з наступного.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 296 КАС України встановлені вимоги до апеляційної скарги, зокрема, частиною п`ятою якої передбачено необхідність додання до апеляційної скарги документа про сплату судового збору.

Відповідно до частини другої статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Відповідно до матеріалів справи, в межах встановленого ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.08.2018 строку, заявником апеляційної скарги недоліки усунуто не було. Не усунуто ці недоліки і до 19.09.2018 (часу постановлення оскаржуваної ухвали про повернення апеляційної скарги).

Законом України від 08.07.2011 № 3674-VI (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного судового рішення) (далі - Закон № 3674-VI) визначено правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

За статтями 1, 2 цього Закону судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом, і включається до складу судових витрат. Платниками цього платежу є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Підстави відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати зазначені в частині першій статті 8 Закону № 3674-VI. Такими є майновий стан сторони за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Згідно з положеннями статті 133 КАС України зменшення розміру судових витрат чи звільнення від їх оплати повністю або частково, чи відстрочення або розстрочення сплати судових витрат на визначений строк є правом, а не обов`язком суду. Однак така можливість застосування вищевказаних положень Закону у суду виникає при наявності клопотання учасника справи.

Слід відзначити, що Законом № 3674-VI чітко визначено, як одну з умов для звільнення від сплати судового збору, зокрема, доведення заявником обставин, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Наведення доводів, обґрунтування пов`язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору, а також подання доказів на підтвердження того, що майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку, розмірі і в строки покладається на особу, яка подає скаргу.

Для звільнення від такої сплати заявник має довести існування таких фінансових труднощів та такий майновий стан, що надає підстави вважати за можливе звільнити таку особу від сплати судового збору. У цьому випадку такими доказами можуть бути ті, які доводять про існування умов, зазначених в частині першій статті 8 Закону № 3674-VI.

Відповідно до матеріалів справи, суд апеляційної інстанції, враховуючи наведені позивачем в заяві про звільнення від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги обставини щодо його майнового стану, з метою забезпечення розгляду апеляційної скарги позивача в розумний строк та доступу його до правосуддя, ухвалою від 21.08.2018 зменшив позивачу розмір судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції до 1827,00 грн. та продовжив строк для усунення недоліків апеляційної скарги. При цьому, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем не наведено достатніх підстав для звільнення його від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, оскільки на виконання ухвали суду від 01.08.2018 про залишення апеляційної скарги без руху, позивачем надано відомості про суми виплаченого доходу за 1 квартал 2018 року, а не за попередній календарний рік (2017), як то вимагає пункт 1 частини першої статті 8 Закону № 3674-VI.

Отже, у зв`язку з невиконанням ОСОБА_3 у встановлений судом строк вимог ухвали від 21.08.2018 щодо усунення недоліків апеляційної скарги, а саме щодо сплати судового збору, суд апеляційної інстанції обґрунтовано застосував положення статті 169 КАС України та повернув апеляційну скаргу особі, яка її подала.

У контексті вищенаведених законодавчих норм Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 28.11.2013 № 12-рп/2013 зазначив, що «гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя, від 14.05.1981 № (81) 7: «У тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (підпункт 12 пункту D).

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Так, за висновками Європейського суду з прав людини, загалом прийнятним вважається встановлення в національному законодавстві процесуальних обмежень та вимог з метою належного здійснення правосуддя; проте вони не повинні підривати саму суть права на доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 16.12.1992 у справі «Хаджіанастасіу проти Греції», пункти 32-37).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справа «Креуз проти Польщі» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя («KREUZ v. POLAND» № 28249/95).

У справі «Шишков проти Росії» (Shishkov v. Russia, заява № 26746/05, п. 108-112) Європейський суду з прав людини нагадує, що право на доступ до суду не є абсолютним та може бути обмеженим; це допускається, оскільки право доступу за своєю природою вимагає державного регулювання, що може змінюватися в часі та на місці відповідно до потреб та ресурсів громади та окремих осіб (Ashingdane v. the United Kingdom, 8225/78, п. 57).

Разом з тим, ЄСПЛ вважає, що встановлюючи таке регулювання, Договірні держави користуються певною свободою розсуду; застосовані обмеження не повинні обмежувати доступ, що залишається індивідууму таким чином або в такій мірі, що сутність права порушується; обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6, якщо воно не переслідує законної мети і якщо не існує розумного співвідношення пропорційності між використаними засобами та метою, яку потрібно досягти; національні суди надають звільнення від судових зборів тим заявникам, які можуть довести свою погану фінансову ситуацію (Marina v. Latvia, № 46040/07, п. 50, 52); такі особливості, як здатність заявника сплатити судові збори, та стадія розгляду справи, враховуються при оцінці того, чи був порушений доступ до суду (Paykar Yev Haghtanak Ltd v. Armenia, № 21638/03, п. 48); обмеження суто фінансового характеру, які абсолютно не пов`язані з перспективами успішності позову, повинні бути предметом особливо суворого розгляду з точки зору інтересів правосуддя (Podbielski and PPU Polpure v. Poland, № 39199/98, п. 65).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що наведені скаржником у касаційній скарзі доводи не спростовують висновки суду апеляційної інстанції та є безпідставними, оскільки позивач документа про сплату судового збору при подачі апеляційної скарги не надав і вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху не виконав. Отже, судом апеляційної інстанції надавалась можливість усунути недоліки апеляційної скарги, що спростовує твердження скаржника про обмеження її доступу до суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

Висновки щодо розподілу судових витрат

Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України (в чинній редакції), якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд не змінює судові рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19.09.2018 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач: Ж.М. Мельник-Томенко

Судді А.В. Жук

Н.М. Мартинюк