Справа № 120/1570/19-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2019-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 серпня 2019 р. Справа № 120/1570/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Яремчука Костянтина Олександровича,

за участі секретаря судового засідання Ніконової Тетяни Василівни,

представника позивача Олійника Андрія Михайловича ,

представників відповідача Мавроді Рімми Федорівни, Урдзіка Віталія Валерійовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Тарімус Групп" до Вінницької митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправною бездіяльності та визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

14 травня 2019 року до Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю "Тарімус Групп" до Вінницької митниці Державної фіскальної служби України, у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Вінницької митниці Державної фіскальної служби України про коригування митної вартості товарів №UA401000/2018/000078/1 від 22 листопада 2018 року; визнати протиправною бездіяльність Вінницької митниці Державної фіскальної служби України, що полягає у неприйнятті рішень про коригування митної вартості товарів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів за вантажно-митними деклараціями UA401010/2018/041275 від 26 листопада 2018 року, UA401010/2018/042450 від 04 грудня 2018 року, UA401010/2018/042881 від 06 рудня 2018 року; визнати протиправними та скасувати картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA401010/2018/00118 від 26 листопада 2018 року, №UA401010/2018/00121 від 04 грудня 2018 року, №UA401010/2018/00122 від 06 грудня 2018 року, що прийняті Вінницькою митницею Державної фіскальної служби України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 22 листопада 2018 року ним до відділу митного оформлення №1 митного поста "Вінниця-центральний" Вінницької митниці Державної фіскальної служби з метою здійснення митного оформлення товарів подано електронну митну декларацію з усіма необхідними для розмитнення документами.

22 листопада 2018 року відповідачем на електронну адресу позивача надіслано рішення про коригування митної вартості товару №UA40100/2018/000075/1, а також картку відмови в прийнятті митної декларації №UА401010/2018/00117.

Згодом, позивачем на адресу відповідача з метою здійснення митного оформлення товарів по тому ж зовнішньоекономічному контракту надіслано інші електронні митні декларації з необхідними документами.

Проте, митним органом на електронну адресу позивача надіслано картки відмови в прийнятті митної декларації №UA401010/2018/00118 від 26 листопада 2018 року, №UA401010/2018/00121 від 04 грудня 2018 року, №UA401010/2018/00122 від 06 грудня 2018 року. При цьому, у надісланих картках містяться посилання на рішення про коригування митної вартості товару №UA40100/2018/000075/1, що прийняте в ході розмитнення іншого товару 22 листопада 2018 року.

Позивач вважає, що підстав для прийняття відповідачем вказаних рішень не існувало, а тому їх необхідно визнати протиправними та скасувати, визнавши при цьому протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у неприйнятті рішень про коригування митної вартості товарів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів за окремими вантажно-митними деклараціями.

Ухвалою від 20 травня 2019 року вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено семиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, що містила позовна заява, а саме: позивачу слід надати до суду докази сплати судового збору за звернення до суду з майновою вимогою.

На виконання вимог ухвали від 20 травня 2019 року позивачем на адресу суду 07 червня 2019 року подано платіжні доручення №2622 від 27 травня 2019 року, яким підтверджується оплата судового збору в розмірі 1921 гривні, та №2655 від 04 червня 2019 року, яким підтверджується оплата судового збору в розмірі 922,19 гривень.

Ухвалою від 11 червня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

01 липня 2019 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що під час здійснення митних процедур відбулося спрацювання ризику АСАУР, а тому для підтвердження заявленої позивачем митної вартості товарів надіслано запит щодо надання необхідних документів. Оскільки інших документів надано не було, тому митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товарів. З приводу позовних вимог щодо оскарження карток відмов у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, то відповідач звертає увагу на те, що такі прийняті з урахуванням того, що товар позивачем поставлявся в рамках одного контракту, з однаковими умовами поставки, аналогічним товаром, а тому митний орган обгрунтовано керувався рішенням про коригування митної вартості товарів №UA401000/2018/000075/1 від 22 листопада 2018 року.

10 липня 2019 року позивачем подано до суду заяву, у якій вказав, що ним в прохальній частині позовної заяви помилково зазначено невірний номер рішення про коригування митної вартості товарів, що оскаржується, а тому просив врахувати, що рішенням про коригування митної вартості товарів, що оскаржується, слід вважати рішення №UA401000/2018/000075/1.

11 липня 2019 року від представника відповідача та 18 липня 2019 року від представника позивача надійшли клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю взяти участь у судовому засіданні 18 липня 2019 року.

Ухвалою суду від 18 липня 2019 року клопотання представників сторін про відкладення розгляду справи задоволено та постановлено відкласти розгляд справи на іншу дату.

За результатами судового засідання, що відбулося 06 серпня 2019 року, суд постановив ухвалу без виходу до нарадчої кімнати, якою витребував у сторін додаткові докази.

На виконання вимог ухвали суду представником відповідача 08 серпня 2019 року, а представником позивача 09 серпня 2019 року подано до суду витребувані докази.

У судовому засіданні 09 серпня 2019 року представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, з підстав, що наведені у адміністративному позові.

Натомість, представники відповідача заперечували проти позовних вимог, посилаючись при цьому на аргументи, що наведені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

22 листопада 2018 року позивачем до митного органу з метою здійснення митного оформлення товарів подано електронну митну декларацію, до якої додано наступні документи: пакувальний лист №б/н від 08 жовтня 2018 року; рахунок-фактуру №U8201YCY249 від 08 жовтня 2018 року; коносамент №ONEYNB8BJ8924700 від 11 жовтня 2018 року; автотранспортні накладні №741215, №9516/2, №9516/3 від 20 листопада 2018 року; декларацію про походження товару №U8201YCY249 від 08 жовтня 2018 року; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (у випадках митного огляду, що здійснюються при виконанні митних формальностей під час митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації) UA500030/2018/4231 від 20 листопада 2018 року; банківський платіжний документ, що підтверджує факт оплати транспортно-експедиційних послуг №б/н від 06 листопада 2018 року; документ, що підтверджує вартість перевезення товару №HJ2018463 від 11 жовтня 2018 року; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №1.1 від 12 квітня 2018 року, №4 від 05 вересня 2018 року, №6 від 08 листопада 2018 року, № U18.01 від 04 вересня 2018 року, №U18.01А від 04 вересня 2018 року, №U18.03 від 04 вересня 2018 року; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларується, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №2 від 04 грудня 2017 року; договір (контракт) про перевезення №7 від 01 березня 2018 року; інші некласифіковані документи №1 "Щодо зміни юридичної адреси" від 12 квітня 2018 року; копія митної декларації країни відправлення №49452717 від 08 жовтня 2018 року.

22 листопада 2018 року Вінницькою митницею Державної фіскальної служби України на електронну адресу позивача надіслано наступні повідомлення:

- о 11:53 - у зв`язку із спрацюванням ризику АСАУР необхідно надати документи для підтвердження митної вартості;

- о 14:42 - у зв`язку з необхідністю перевірки документів, що підтверджують митну вартість товару, необхідно надати документи відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України, а саме: якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документ, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;

- о 14:53 - у зв`язку із тим, що надані документи не містять усіх необхідних складових митної вартості, а саме відомостей щодо вартості страхування товару, якщо таке здійснювалось, необхідно надати документи відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України, а саме: рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту), якщо такі мали місце; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини;

- о 16:39 - надіслано рішення про коригування митної вартості товару №UA401000/2018/000075/1.

22 листопада 2018 року позивачем надіслано на адресу відповідача лист, у якому вказано, що страхування вантажу не здійснювалося, а також зазначено, що інші документи, ніж ті, що надані, відсутні.

Рішення про коригування митної вартості товарів №UA401000/2018/000075/1 від 22 листопада 2018 року мотивоване тим, що митну вартість товару не може бути визначено за ціною договору (контракту) в зв`язку із тим, що під час контролю правильності визначення митної вартості встановлено, що надані декларантом документи не містять всіх відомостей що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. У рішенні також йдеться про те, що заявлені декларантом відомості про митну вартість товару та обраний метод її визначення не відповідають наявній у митного органу та декларанта інформації про вартість товару, а тому митна вартість буде визначена за другорядним методом відповідно до статті 64 Митного кодексу України. У рішенні вказано, що митну вартість товару не може бути визначено відповідно до статті 58 Митного кодексу України в зв`язку з тим, що декларантом не надані всі документи, що вимагалися органом доходів і зборів. Митна вартість не може бути визначена відповідно до статті 59 Митного кодексу України по причині відсутності у митного органу інформації про ідентичні товари, що були оформлені у митному відношенні. Джерелами числового значення митної вартості є митні оформлення за митними деклараціями подібного (агалогічного) товару, за тим самим зовнішньоекономічним договором (від 04 грудня 2017 року №2), а саме митна декларація від 14 травня 2018 року №UA500060/2018/014401 та митна декларація від 02 лютого 2018 року № UA500010/2018/000731.

В подальшому, за зовнішньоекономічним контрактом купівлі-продажу №2 від 04 грудня 2017 року позивачем з метою здійснення митного оформлення товарів подано до митного органу інші електронні митні декларації UA401010/2018/041275 від 26 листопада 2018 року, UA401010/2018/042450 від 04 грудня 2018 року та UA401010/2018/042881 від 06 грудня 2018 року.

Митним органом за результатами митного контролю відмовлено у митному оформленні товару, про що прийнято картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA401010/2018/00118 від 26 листопада 2018 року, №UA401010/2018/00121 від 04 грудня 2018 року та №UA401010/2018/00122 від 06 грудня 2018 року відповідно. Вказані рішення мотивовано тим, що декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товару. Також у картках відмови в прийнятті митної декларації зазначено, вони прийняті відповідно до частин 5 та 6 статті 54, статті 256 Митного кодексу України у зв`язку з наявним рішенням про коригування митної вартості товарів №UA401000/2018/000075/1 від 22 листопада 2018 року, а тому митні оформлення товарів слід здійснити з урахуванням такого рішення про коригування митної вартості товарів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Особливості визначення митної вартості товарів та методи такого визначення врегульовані розділом 3 Митного кодексу України (надалі - МК України) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (частина 1 статті 49 МК України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з частино 1 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною 2 статті 53 МК України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Водночас, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частина 3 статті 53 МК України).

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною 2 статті 53 МК України визначено перелік документів, якими декларант може підтвердити митну вартість товарів; водночас, застосування частини 3 статті 53 МК України (щодо витребовування митним органом додаткових документів) можливе лише за певних умов, що обумовлені цієї частиною, а саме: у разі якщо документи, зазначені у частині 2 статті 53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; при цьому, вимога щодо надання додаткового (их) документу (ів) повинна стосуватися виключно лише того (тих) документів, відсутність якого (яких) не дає можливості пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості.

Судом встановлено, що рішення про коригування митної вартості товарів №UA401000/2018/000075/1 від 22 листопада 2018 року прийняте у зв`язку із тим, що з наданих позивачем документів неможливо встановити усі складові митної вартості, а тому митним органом і надсилалася вимога щодо надання додаткових документів, зокрема таких: якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту), якщо такі мали місце; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Однак, зі змісту рішення про коригування митної вартості, що оскаржується, видно, що воно не в повній мірі відповідає змісту тих повідомлень, що надсилалися митним органом позивачу, в частині необхідності надання додаткових документів.

Зокрема, з вимоги, що була надіслана митним органом позивачу о 14:53 годині 22 листопада 2018 року, слідує, що необхідність надання додаткових документів була обумовлена неможливістю встановлення усіх складових митної вартості, а саме відомостей щодо вартості страхування товару, якщо таке здійснювалося. При цьому, у позивача вимагалися наступні документи: рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту), якщо такі мали місце; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Суд вважає, що митний орган, вимагаючи від позивача надати майже усі документи, що визначені частиною 3 статті 53 МК України, лише для того аби підтвердити складову митної вартості в частині, що стосується вартості страхування товару, діяв необгрунтовано, адже в даному випадку не існувало підстав вимагати надання тих документів, що не стосуються інформації про вартість страхування товару.

На необхідності витребовування лише тих документів, які дають можливість пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всіх, що визначені частиною 3 статті 53 МК України, вказував і Верховний Суд у постанові від 30 січня 2018 року у справі №804/16980/14.

На безпідставність вимоги щодо надання документів, які визначені частиною 3 статті 53 МК України, вказує також і те, що підставою для витребування документів згідно з цією частиною слугувала необхідність підтвердження складових митної вартості товару в частині вартості страхування товару, проте вимога стосується надання зовсім інших документів.

Відтак, з огляду на встановлені обставини суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно вимагав від позивача надати ті документи, які не стосуються відомостей щодо вартості страхування товару.

Більше того, виходячи з приписів частини 2 статті 53 МК України, відомості щодо страхування товару надаються лише у тому разі, якщо таке страхування здійснювалося.

Проте, листом від 22 листопада 2018 року позивач повідомив відповідача про те, що страхування вантажу не здійснювалося.

На необгрунтованість рішення про коригування митної вартості товарів, що оскаржується, вказують і інші обставини, зокрема наступні.

Відповідно до частин 1-3 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною 6 статті 54 МК України передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною 6 статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів (частина 1 статті 55 МК України).

При цьому, прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною 3 статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина 2 статті 55 МК України).

З аналізу положень статей 54 та 55 МК України слідує, що рішення про коригування митної вартості товарів приймається, якщо органом доходів і зборів за наявності одного з таких випадків: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Водночас, таке рішення повинно відповідати вимогам, що до нього встановлені.

У рішенні про коригування митної вартості товарів, що оскаржується, підставою його прийняття вказано неподання тих документів, що вимагалися митним органом, а тому позивачем не підтверджено документально заявлену митну вартість за ціною договору (контракту).

Однак, з огляду на те, що суд дійшов висновку про безпідставність вимог митного органу щодо необхідності надання додаткових документів на підставі частини 3 статті 53 МК України, про що йшлося вище, тому підстав для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів не існувало.

Також рішення про коригування митної вартості товарів №UA401000/2018/000075/1 від 22 листопада 2018 року не відповідає вимогам, що встановлені для такого рішення частиною 2 статті 55 МК України, в частині необхідності зазначення у такому рішенні інформації (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, а також обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

У оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості митний орган лише посилається на митні декларації від 14 травня 2018 року №UA500060/2018/014401 та від 02 лютого 2018 року №UA500010/2018/000731 як на джерела числового значення митної вартості, але не конкретизує інформацію, що призвела до виникнення у нього сумнівів у правильності визначення митної вартості (не обгрунтовує, чому наданих документів недостатньо для підтвердження заявленої митної вартості, не наводить інформації про порівняння подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювалися на підставі згаданих митних декларацій, з тими товарами, що імпортовані пізніше).

Також рішення про коригування митної вартості містить суперечливі висновки, оскільки, з однієї сторони, у ньому йдеться про те, що митну вартість товарів слід визначити за резервним методом, визначеним на підставі статті 64 МК України, а з іншої - обгрунтовується необхідність визначення митної вартості за методом визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів відповідно до статті 60 МК України.

Водночас, визначивши у рішенні про коригування митної вартості товарів необхідність розмитнення товару за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, митний орган не врахував приписів статті 60 МК України.

Цією статтею передбачено, якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статтей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними. Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку. Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

Натомість, рішення про коригування митної вартості лише містить посилання на дату та номери митних декларацій, розмитнення по яким відбувалося у період, відмінний від митних процедур, що відбувалися в листопаді 2018 року. Також оскаржене рішення не містить інформації про якість товарів, що порівнюються, відсутні відомості про кількість товару, що імпортувався, не наведено порівняння характеристик (властивостей) товарів за різними митними деклараціями.

При цьому, посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №598).

На необхідності наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів пояснень щодо зроблених коригувань на обсяги партії подібних (аналогічних товарів), умов поставки, комерційних умов тощо вказував також і Верховний Суд у постановах від 27 липня 2018 року у справі №809/1174/17 та від 05 лютого 2019 року у справі №816/1199/15-а.

Наведені вище обставини підтверджують необгрунтованість рішення про коригування митної вартості товарів №UA401000/2018/000075/1 від 22 листопада 2018 року, а тому таке є протиправним та підлягає скасуванню.

З приводу позовних вимог щодо визнання протиправної бездіяльності в частині неприйняття окремих рішень про коригування митної вартості, а також оскарження карток відмов, то суд зважає на наступне.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (частина 3 статті 54 МК України).

Відповідно до частини 6 статті 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною 6 статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів (частина 1 статті 55 МК України).

Зі змісту наведених положень Митного кодексу України слідує, що підстави для прийняття органом доходів і зборів рішення про відмову у митному оформленні товарів та рішення про коригування митної вартості товарів подібні, що дозволяє дійти наступного висновку: якщо в ході проведення митного контролю і митного оформлення митний орган має обгрунтовані сумніви у правильності визначення декларантом митної вартості товару, що імпортується, в такому разі приймається рішення про коригування митної вартості такого товару та рішення про відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю.

Однак, зі змісту карток відмов №UA401010/2018/00118 від 26 листопада 2018 року, №UA401010/2018/00121 від 04 грудня 2018 року, №UA401010/2018/00122 від 06 грудня 2018 року видно, що у прийнятті митних декларацій відмовлено на підставі рішення про коригування митної вартості товарів №UA401000/2018/000075/1 від 22 листопада 2018 року.

Тобто, відмовляючи у митному оформленні товарів за митними деклараціями UA401010/2018/041275, UA401010/2018/042450, UA401010/2018/042881, орган доходів і зборів керувався при цьому рішенням про коригування митної вартості товарів, що прийняте за результатами контролю правильності визначення митної вартості товарів під час інших поставок товарів цього ж декларанта, не приймаючи іншого рішення про коригування митної вартості товарів, що не узгоджується із приписами статтей 54 та 55 МК України.

Відтак, відповідачем допущено протиправну бездіяльність, що полягає у неприйнятті рішення про коригування митної вартості товарів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів за митними деклараціями UA401010/2018/041275, UA401010/2018/042450, UA401010/2018/042881.

Як наслідок, картки відмови у прийнятті митної декларації №UA401010/2018/00118 від 26 листопада 2018 року, №UA401010/2018/00121 від 04 грудня 2018 року, №UA401010/2018/00122 від 06 грудня 2018 року є протиправними та підлягають скасуванню, адже відповідач під час їх формування не врахував положення статтей 54 та 55 МК України.

Окрім того, картки відмови, що оскаржуються, підлягають скасуванню з огляду на те, що суд в ході розгляду цієї справи дійшов висновку про необхідність скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA401000/2018/000075/1 від 22 листопада 2018 року, на яке містяться посилання у таких картках відмов.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статтей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі статтею 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Також суд враховує і положення частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», згідно з якими суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, у рішенні «Соумінен проти Фінляндії» (№37801/97, п.36, від 01.07.2003) Європейський суд з прав людини вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обгрунтування своїх рішень.

За таких обставин, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає на те, що позивачем при зверненні до суду з адміністративним позовом сплачено судовий збір в розмірі 8606,19 гривень.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, тому на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Тарімус Групп" слід стягнути сплачений ним при поданні позовної заяви судовий збір у сумі 8606,19 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці Державної фіскальної служби України.

У зв`язку із викладеним та керуючись статтями 5, 9, 72-78, 90, 139, 194, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Тарімус Групп" задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Вінницької митниці Державної фіскальної служби України про коригування митної вартості товарів №UA401000/2018/000075/1 від 22 листопада 2018 року.

Визнати протиправною бездіяльність Вінницької митниці Державної фіскальної служби України, що полягає у неприйнятті рішень про коригування митної вартості товарів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів за вантажно-митними деклараціями UA401010/2018/041275 від 26 листопада 2018 року, UA401010/2018/042450 від 04 грудня 2018 року, UA401010/2018/042881 від 06 рудня 2018 року.

Визнати протиправними та скасувати картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA401010/2018/00118 від 26 листопада 2018 року, №UA401010/2018/00121 від 04 грудня 2018 року, №UA401010/2018/00122 від 06 грудня 2018 року, що прийняті Вінницькою митницею Державної фіскальної служби України.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці Державної фіскальної служби України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Тарімус Групп", сплачений ним при зверненні до суду судовий збір в розмірі 8606 (вісім тисяч шістсот шість) гривень 19 копійок.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Тарімус Групп" (місцезнаходження: м. Вінниця, вул. М. Шимка, 50; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 39620947)

Відповідач: Вінницька митниця Державної фіскальної служби України (місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Лебединського, 7; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 39510664)

Повний текст рішення складено 14.08.2019

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович