Справа № 520/1003/19
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2019-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2019 р.Справа № 520/1003/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Шеванової В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області та ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.04.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Білова О.В., м. Харків, повний текст складено 19.04.19 року по справі № 520/1003/19

за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_1

до Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернулися законні представники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області, в якому просять суд: визнати протиправною відмову Головного Управління Державної міграційної служби (ГУ ДМС) України в Харківській області в особі Чугуївського районного відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області в оформленні та видачі паспорту громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року неповнолітньому ОСОБА_1 відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної ради України від 26 червня 1992 р. № 2503-ХІІ; зобов`язати Головне Управління Державної міграційної служби (ГУ ДМС) України в Харківській області в особі Чугуївського районного відділу ГУ ДМС України в Харківській області - оформити та видати бланк паспорту неповнолітньому ОСОБА_1 у формі паспортної книжечки, з проставленою відміткою місця проживання - без використання цифрового ідентифікатора особи та автоматизованої обробки його персональних даних.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.04.2019р. адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного Управління Державної міграційної служби (ГУ ДМС) України в Харківській області в особі Чугуївського районного відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області в оформленні та видачі паспорту громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року неповнолітньому ОСОБА_1 відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної ради України від 26 червня 1992 р. № 2503-ХІІ. Зобов`язано Головне Управління Державної міграційної служби (ГУ ДМС) України в Харківській області в особі Чугуївського районного відділу ГУ ДМС України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про видачу паспорту від 09.01.2019. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позову, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що приймаючи вказане рішення, суд виходив з начебто наявності у даній справи ознак типової справи за зразковою справою № 806/3265/17, однак вважає, що суд в даному випадку припустився великої помилки, не вивчивши ретельно матеріалів справи, оскільки вона не є та не може бути типовою. Із оскаржуваного рішення суду першої інстанції вбачається, що суд дійшов висновку про здійснене відповідачем втручання в приватне життя сина позивачів, начебто здійснивши відмову сину позивачів у видачі йому паспорта громадянина України у формі книжечки. При цьому доказом начебто здійсненої відмови, на думку суду першої інстанції, став лист відповідача № 6355/141 від 16.01.2019 на звернення позивача, який судом був розцінений як рішення суб`єкта владних повноважень. Однак, відповідач не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки судом помилково відповідь на звернення громадян розцінено як рішення суд 'єкта владних повноважень при наданні адміністративної послуги. Судом першої інстанції взагалі не було досліджено, чи був у спірних правовідносинах факт звернення особи за отриманням адміністративної послуги з оформлення паспорта громадянина України. Крім того, судом першої інстанції при наявних в матеріалах справи доказах не було досліджено правосуб 'єктності осіб. що подавали заяву, порядку подання документів, переліку документів, які необхідно подавати при зверненні за оформленням паспорта громадянина України, та чи було позивачами та їх сином дотримано вимог чинного законодавства України. Вважає , що судом першої інстанції при наявних в матеріалах справи доказах не було досліджено правову об`єктності осіб, що подавали заяву, порядку подання документів, переліку документів, які необхідно подавати при зверненні за оформленням паспорта громадянина України, та чи було позивачами та їх сином дотримано вимог чинного законодавства України. Вважає, що позивачам у порядку та строки, передбачені Законом України «Про звернення громадян» надано відповідь, яку направлено на адресу заявників. Сама по собі «заява» позивачів щодо оформлення їх сину паспорта громадянина України раніше встановленого зразка (1994 року) у формі книжечки, подана 09.01.2019 до Чугуївського РВ Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області у довільній формі, не є підставою для видачі паспорта будь-якого зразка, у тому числі і у вигляді книжечки. Також відповідач зазначає, що до вказаного запиту від 03.08.2018 не було додано заяви встановленого зразка. На день звернення позивачів у Чугуївського РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області були відсутні правові підстави для видачі сину позивачів паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді книжечки. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2019 року в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні .

Позивач , не погодившись з рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову , подав апеляційну скаргу , вважає рішення суду першої інстанцій прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що з огляду на чинне на сьогодні правове регулювання правовідносин, з яких виник цей спір, паспорт громадянина України може виготовлятися не тільки у формі картки з безконтактним електронним носієм, але й у формі паспортної книжечки. Вважає, що позбавлення сина права вибору форми документа, що посвідчує особу власника і підтверджує громадянство України, є неправомірним і за відсутності встановлених Законом № 5492-VI підстав (частина сьома статті 16) відповідач не має права відмовити у видачі такого документа, як паспорт громадянина України, у формі паспортної книжечки. Також скаржник, з покликанням на статтю 10 Закону України від 01 червня 2010 року № 2297-VI «Про захист персональних даних» (далі - Закон № 2297-VI), зазначила, що він та його батьки не давили згоди на обробку персональних даних (що є необхідним при виготовленні паспорта у вигляді картки з безконтактним електронним носієм інформації) і відмовляються від такої обробки з мотивів своїх релігійних переконань. Вважає, що відповідач вже розглянув заяву ОСОБА_1 у спірних правовідносинах, та вже прийняв неправомірне рішення про відмову в видачі паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки та не навів будь-яких правових підстав (визначених законом) для відмови в його оформленні , не навів будь-яких правових підстав для відмови у проведенні оформлення паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки ї причиною звернення до суду було зовсім не «зобов`язання розглянути заяву » , а зобов`язання оформити та видати паспорт. Звертає увагу суду на те , що позивач зразкової справи також не заповнювала заяву - анкету, та не давала згоду на обробку її персональних даних , й таким чином - не подавала документи відповідно із Постановою КМУ від 25.03.2015 р. № 302. Предметом спору даного спору є вимоги щодо неправомірної відмови відповідача в оформленні та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки , а не щодо « розгляду заяви». Спір виник з тієї підстави, що відповідач відмовив у видачі паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки у зв`язку з набранням чинності Закону України № 5492-VI, зі змінами і доповненнями, внесеними на підставі Закону № 1474-УІІІ Законом № 1474-УІИ , а не в зв`язку з не розглядом цих заяв. На час виникнення спірних правовідносин позовні вимоги, також як і підстави для задоволення позовних вимог по даній справі є незмінними як на момент подання позовної заяви так і на момент її розгляду по суті. Таким прийнятим судовим рішенням по суті заявлених вимог наявні підстави вважати , що повне відновлення законних прав та інтересів позивача в інтересах неповнолітнього сина при визнанні рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними - неможливе без такого виправлення порушених прав неповнолітнього сина, а будуть відновлені після такого виправлення. У даній справі предметом розгляду є не тільки питання протиправності дій відповідача, а також просили зобов`язати відповідача вчинити дії - видати паспорт не у будь - якій формі, а саме у формі книжечки , що не заборонено діючим законодавством. Тому, на момент прийняття судом першої інстанції судового рішення по суті заявлених вимог - неможливо стверджувати, що оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень саме у той спосіб, який просили позивачі . З урахуванням висновків Верховного Суду, висловлених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у зразковій справі №806/3265/17 та встановлених у справі обставин, скаржник просила скасувати судове рішення першої інстанцій та ухвалити нове судове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, у тому числі і задовольнивши позовну вимогу за обраним позивачами способом захисту порушеного права, як зобов`язання відповідача видати паспорт з врахуванням правових висновків , викладених в рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи № 806/3265/17, а саме , виклавши її в такій редакції : « зобов 'язати Головне Управління Державної міграційної служби в Харківській області в особі Чугуївського районного відділу ГУ ДМС України в Харківській області оформити та видати бланк паспорту неповнолітньому ОСОБА_1 у формі паспортної книжечки, з проставленою відміткою місця проживання - без використання цифрового ідентифікатора особи та автоматизованої обробки його персональних даних. Встановити строк для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови на вчинення певних дій з оформлення та видачі бланку паспорту на ім`я прізвище ОСОБА_1 у формі паспортної книжечки, без використання цифрового ідентифікатора особи та автоматизованої обробки персональних даних з проставленою відміткою місця проживання.

На момент розгляду справи у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 досяг повноліття.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи, обґрунтування та вимог апеляційної скарги та позову, наполягав на їх задоволенні та заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримала вимоги та обґрунтування своєї апеляційної скарги, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги позивача.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційних скаргах, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, колегія суддів встановила наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх неповнолітній син ОСОБА_1 звернулися до Чугуївського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області, Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області та Державної міграційної служби України з заявою від 09.01.2019 з проханням оформити ОСОБА_1 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. № 2503-ХІІ, без застосування засобів Єдиного Державного демографічного реєстру, без присвоєння унікального номера запису в Реєстрі, в якій зазначили, що ОСОБА_1 не дозволяє вносити інформацію до безконтактного електронного носія, та він відмовляється від отримання паспорта з безконтактним електронним носієм.

Листами від 16.01.2018 №6355/141, від 19.11.2018 №Д-2548/6/6301.6.1/26620-18 Чугуївський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області та Головне управління Державної міграційної служби в Харківській області повідомили зацікавлених осіб, що Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України", яким не передбачено оформлення паспорту у вигляді книжечки.

Позивачі, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не оформлення ОСОБА_1 паспорта громадянина України у вигляді книжечки, звернулись з даним позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того , що Головне управління Державної міграційної служби в Харківській області своїми діями прямо порушує права ОСОБА_1 , передбачені статтею 9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, оскільки не оформлення йому паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки саме через його відмову від збирання персональних даних, що не призводить до негативних наслідків тих чи інших людей та не спрямоване проти цих людей чи держави, обмежує його права, що встановлені законом, і не є необхідними в демократичному суспільстві, тому дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною відмови Головного Управління Державної міграційної служби (ГУ ДМС) України в Харківській області в особі Чугуївського районного відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області в оформленні та видачі паспорту громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року неповнолітньому ОСОБА_1 відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної ради України від 26 червня 1992 р. № 2503-ХІІ, підлягають задоволенню.

В той же час, суд зазначає, що обраний спосіб захисту порушеного права, як зобов`язання відповідача видати паспорт, не враховує того, що з огляду на позицію відповідача щодо відсутності підстав для оформлення та видачі паспорту у формі книжечки, останнім фактично не здійснювалась перевірка поданої заяви про видачу паспорту та долучених до неї документів.

Враховуючи вищенаведене, з урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 806/3265/17, суд першої інстанції частково задовольнив вимоги ОСОБА_1 і для належного захисту порушених прав позивача зобов`язав Головне управління Державної міграційної служби в Харківській області в особі Чугуївського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.01.2019 про видачу паспорта громадянина України раніше встановленого зразка (1992 р.) у формі книжечки.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у зразковій справі, колегія суддів частково не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову , виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 32 Основного Закону не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

За змістом частин першої, другої статті 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до частин першої, другої статті 35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Здійснення цього права може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров`я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей. За змістом частини четвертої цієї ж статті, ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань.

Відповідно до статті 3 Закону України від 23 квітня 1991 року № 987-XII «Про свободу совісті та релігійні організації» (далі - Закон № 987-XII) кожному громадянину в Україні гарантується право на свободу совісті. Це право включає свободу мати, приймати і змінювати релігію або переконання за своїм вибором і свободу одноособово чи разом з іншими сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, відправляти релігійні культи, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні або атеїстичні переконання.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону №987-XII громадяни України є рівними перед законом і мають рівні права в усіх галузях економічного, політичного, соціального і культурного життя незалежно від їх ставлення до релігії. В офіційних документах ставлення громадянина до релігії не вказується. За змістом частини третьої цієї статті, ніхто не може з мотивів своїх релігійних переконань ухилятися від виконання конституційних обов`язків. Заміна виконання одного обов`язку іншим з мотивів переконань допускається лише у випадках, передбачених законодавством України.

Згідно з частинами другою, десятою статті 5 Закону № 987-XII церква (релігійні організації) в Україні відокремлена від держави. Релігійна організація зобов`язана додержувати вимог чинного законодавства і правопорядку.

За змістом частини першої статті 92 Основного Закону, виключно законами України, зокрема, визначаються: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства, засади регулювання демографічних та міграційних процесів.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України від 20 листопада 2012 року № 5492-VI «Про Єдиний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі - Закон № 5492-VI) (тут і далі - в редакції згідно із Законом України від 14 липня 2016 року № 1474-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України»(далі - Закон № 1474-VIII) суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр), оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим Законом документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 5492-VI Єдиний державний демографічний реєстр (Реєстр) - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Реєстр та майнові права інтелектуальної власності на створені на замовлення уповноважених суб`єктів для функціонування Реєстру об`єкти інтелектуальної власності належать державі. Відчуження, передача чи інше використання, ніж визначено цим Законом, Реєстру, його структурних складових та майнових прав інтелектуальної власності забороняються.

Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Згідно з частинами другою, третьою статті 4 Закону № 5492-VI визначені цим Законом уповноважені суб`єкти для обліку даних ведуть відомчі інформаційні системи (далі - ВІС). Порядок ведення Реєстру та взаємодії між уповноваженими суб`єктами встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону № 5492-VI внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних».

У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.

За частиною першою статті 13 Закону № 5492-VI документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус.

Одним із документів Реєстру, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зазначено паспорт громадянина України (підпункт «а» пункту 1 частини першої статті 13 Закону № 5492-VI).

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, … містять безконтактний електронний носій.

За частинами першою, другою статті 14 Закону №5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом.

Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.

Згідно з частиною другою статті 15 Закону № 5492-VI бланки документів, якщо інше не визначено цим Законом, виготовляються за єдиними зразками та технічними описами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону № 5492-VI оформлення, видача, обмін документів, їх пересилання, вилучення, повернення державі та знищення відбуваються в порядку, встановленому законодавством, якщо інше не передбачено цим Законом.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 16 Закону № 5492-VI головний обчислювальний центр здійснює автоматизовану перевірку даних, отриманих з бази даних розпорядника Реєстру, формує набори даних та забезпечує виготовлення документів.

За фактом виготовлення документа відомості про серію та номер документа, дату персоналізації, номер використаного бланка в електронній формі передаються ВІС відповідним уповноваженим суб`єктом.

Підстави, за яких уповноважений суб`єкт, якщо інше не передбачено цим Законом, має право відмовити заявникові у видачі документа, встановлено в частині сьомій статті 16 Закону № 5492-VI.

Згідно з частинами першою, другою статті 21 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України.

Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини четвертої статті 21 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Перелік інформації, яка вноситься до паспорта громадянина України, визначено у частині сьомій статті 21 Закону № 5492-VI. Він містить, зокрема: унікальний номер запису в Реєстрі; відцифрований образ обличчя особи; відцифрований підпис особи.

Поряд із цим, у статті 7 Закону № 5492-VI визначено перелік інформації про особу, яка вноситься до Реєстру, в якій, крім зазначеного, передбачено, що у разі оформлення паспорта громадянина України до Реєстру за згодою особи вносяться також відцифровані відбитки пальців рук особи (пункт 13 частини першої статті 7).

Інформація, яку тут виокремлено, у розумінні пункту 2 частини першої статті 3 Закону № 5492-VI, є біометричними даними, параметрами, тобто сукупністю даних про особу, зібраних на основі фіксації її характеристик, що мають достатню стабільність та істотно відрізняються від аналогічних параметрів інших осіб.

Відповідно до частини шостої статті 7 Закону № 5492-VI забороняється вимагати від осіб та вносити до Реєстру інформацію, не передбачену цим Законом. Забороняється вимагати від осіб персональні дані, що свідчать про етнічне походження, расу, політичні, релігійні чи інші переконання, звинувачення у скоєнні злочину або засудження до кримінального покарання, а також дані щодо здоров`я або статевого життя.

На виконання положень частини другої статті 15 та абзацу другого частини другої статті 21 Закону №5492-VI Кабінет Міністрів України прийняв Постанову від 25 березня 2015 року №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» (далі - Постанова № 302) (тут її положення суд застосовує у редакції, викладеній згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2016 року № 745), якою затвердив: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України.

За змістом пункту 2 Постанови № 302 із застосуванням засобів Реєстру запроваджено:

з 1 січня 2016 року - оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 р. № 2503-XII;

з 1 листопада 2016 року оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

За пунктом 3 Постанови № 302: до завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів Державної міграційної служби матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою, паспорт громадянина України може оформлятися з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки; прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 1 листопада 2016 року припиняється; паспорт громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 1 листопада 2016 р., є чинним протягом строку, на який його було видано.

Відповідно до пунктів 1, 2 додатка 2 «Технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм» до Постанови № 302 бланк паспорта громадянина України (далі - паспорт) виготовляється у формі пластикової картки типу ID-1, що містить безконтактний електронний носій.

У паспорт імплантовано безконтактний електронний носій, який відповідає вимогам нормативних документів України у сфері технічного та криптографічного захисту інформації. Безконтактний електронний носій відповідає вимогам стандарту ISO/IEC 14443 щодо запису і зчитування даних.

До безконтактного електронного носія вноситься інформація, яка зазначена на лицьовому та зворотному боці паспорта, біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя, відцифрований підпис особи), а також дані щодо забезпечення захисту інформації, що внесена на безконтактний електронний носій, відповідно до вимог Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1474-VIII до приведення законодавства у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону, якщо інше не передбачено цим Законом. Поряд із тим, за пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1474-VIII, Кабінет Міністрів України зобов`язано, з-поміж іншого, у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

У межах встановленого Законом № 1474-VIII строку уряд прийняв постанову від 26 жовтня 2016 року № 745, якою вніс відповідні зміни до Постанови № 302 (положення цієї Постанови (у новій редакції) наведено). Постанова № 745 набрала чинності з 01 листопада 2016 року, і з тієї ж дати офіційно встановлено, що паспорт громадянина України оформляється виключно у формі картки з безконтактним електронним носієм з використанням бланка, затвердженого Постановою № 302.

Положення про паспорт (на яке позивач і його представник посилаються як на одну з правових підстав для задоволення позовних вимог) прийнято на виконання вимог статті 5 Закону України від 8 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (який втратив чинність згідно із Законом України від 18 січня 2001 року № 2235-ІІІ «Про громадянство України»).

На підставі Положення про паспорт (у редакції Постанови Верховної Ради України від 2 вересня 1993 року №3423-ХІІ) Кабінет Міністрів України постановою від 4 червня 1994 року №353 (далі - Постанова № 353) затвердив зразок бланка паспорта громадянина України. Цю постанову з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року № 185 «Деякі питання виконання Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» визнано такою, що втратила чинність.

Однак постановою від 12 червня 2013 року № 415 уряд зупинив дію постанови від 13 березня 2013 року № 185, заодно відновивши дію Постанови № 353, якою було затверджено зразок бланка паспорта громадянина України (зразка 1994 року).

Відповідно до пунктів 3, 5, 6, 8 Положення про паспорт бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. 62. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Паспортна книжечка являє собою зшиту в накидку нитками обрізну книжечку розміром 88 х 125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. У верхній частині лицьового боку обкладинки зроблено напис «Україна» , нижче - зображення Державного герба України, під ним - напис «Паспорт». На внутрішньому лівому боці обкладинки у центрі - зображення Державного прапора України, нижче - напис «Паспорт громадянина України». На першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім`я та по батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для підпису його власника. На другу сторінку заносяться відомості про стать, дату видачі та орган, що видав паспорт, ставиться підпис посадової особи, відповідальної за його видачу. Записи засвідчуються мастиковою, а фотокартка - випуклою сухою печаткою. Перша сторінка або перший аркуш після внесення до них відповідних записів та вклеювання фотокартки можуть бути заклеєні плівкою. У разі заклеювання плівкою усього аркуша записи та фотокартка печатками не засвідчуються. Третя, четверта, п`ята і шоста сторінки призначені для фотокарток, додатково вклеюваних у паспорт, а сьома, восьма і дев`ята - для особливих відміток. На десятій сторінці робляться відмітки про сімейний стан власника паспорта, на одинадцятій - шістнадцятій - про реєстрацію постійного місця проживання громадянина. На прохання громадянина до паспорта може бути внесено (сьома, восьма і дев`ята сторінки) на підставі відповідних документів дані про дітей, групу крові і резус-фактор. На внутрішньому правому боці обкладинки надруковано витяг з цього Положення.

Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

Спір у цій справі виник у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 відмовили у видачі (не видали) паспорта громадянина України у вигляді (формі) паспортної книжечки.

Так, судом першої інстанції з`ясовано, що 09.01.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області та Чугуївського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області із заявою про видачу паспорта громадянина України у зв`язку із досягненням шістнадцятирічного віку, проте, листом

Головним Управлінням Державної міграційної служби (ГУ ДМС) України в Харківській області в особі Чугуївського районного відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 16.01.2017 р. було відмовлено у видачі паспорта.

Беручи до уваги суб`єктний склад спірних правовідносин, зміст позовних вимог та підстави позову (зокрема щодо релігійних переконань заявників та відмови від обробки персональних даних, а також про те, що чинне законодавство (як-от Положення про паспорт) дозволяє отримати паспорт громадянина України у тому вигляді, як того просить позивач), а також правове регулювання правовідносин, з яких виник цей спір, є достатні підстави вважати, що ця справа відповідає ознакам, викладеним у рішенні Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи № Пз/9901/2/18 (№806/3265/17).

Зважаючи на положення статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 19 вересня 2018 року у згаданій зразковій справі, є обов`язковим для судів при ухваленні рішень у типових справах.

Вирішуючи спір по суті, Велика Палата Верховного Суду констатувала, що норми Закону № 5492-VI, на відміну від норм Положення про паспорт (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорта у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, імені та по батькові, та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій. На думку Великої Палати Верховного Суду, це є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Також такий підхід не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було «встановлене законом»), не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

При вирішенні спору Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що законодавець, приймаючи Закон України від 14 липня 2016 року № 1474-VIII, яким внесено зміни до Закону № 5492-VI, не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими та виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений Конституцією України, та не допускати жодної дискримінації залежно від часу виникнення правовідносин з отримання паспорта громадянина України.

Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.

Позовні вимоги у даній справі, судове рішення в якій є предметом апеляційного перегляду, аналогічні тим, що були предметом розгляду у зразковій справі.

Тобто, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що відмова Головного Управління Державної міграційної служби (ГУ ДМС) України в Харківській області в особі Чугуївського районного відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області у видачі паспорта у формі книжечки ОСОБА_1 , не оформлення такого паспорту, прямо порушує його права, передбачені ст.9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки не оформлення йому паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки саме через його релігійні переконання, які не призводять до негативних наслідків тих чи інших людей та не спрямовані проти цих людей чи держави, обмежує її права, що встановлені законом, і не є необхідними в демократичному суспільстві.

Так , судом апеляційної інстанції встановлено, що 09.01.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Головного Управління Державної міграційної служби (ГУ ДМС) України в Харківській області та Чугуївського районного відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області із заявою про видачу паспорта громадянина України у зв`язку із досягненням шістнадцятирічного віку, до якої додав всі передбачені нормами чинного законодавства документи (а.с. 20-21).

Представник відповідача в судовому засіданні зазначає , що така зава не відповідає втановленому зразку та містить незгоду на обробку персональних даних заявника.

Однак , колегією суддів встановлено та незаперечувалось відповідачем , що жодних зауважень стосовно поданої заяви (її невідповідності встановленому зразку , незгоди заявника на обробку його персональних даних , ненадання необіних документів тощо ) відповідь Головного Управління Державної міграційної служби (ГУ ДМС) України в Харківській області в особі Чугуївського районного відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області не містить.

Тобто , такі підстави як не відповіднійсть заяви втановленому зразку та незгода заявника на обробку персональних даних не були підставою відмови Головного Управління Державної міграційної служби (ГУ ДМС) України в Харківській області в особі Чугуївського районного відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області в оформленні та видачі паспорту громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року неповнолітньому ОСОБА_1 відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної ради України від 26 червня 1992 р. № 2503-ХІІ.

Враховуючи наведене , колегія суддів дійшла висновку , що суд першої інстанції помилково зобов`язав Головне управління Державної міграційної служби в Харківській області в особі Чугуївського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.01.2019 про видачу паспорта громадянина України раніше встановленого зразка (1992 р.) у формі книжечки, тому постанова суду першої інстанції в цій справі не відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № Пз/9901/2/18 (№806/3265/17; постанова від 19 вересня 2018 року) та підлягає скасуванню в цій частині.

Враховуючи встановлені обставини цієї справи та правове регулювання відносин з яких виник цей спір, а також з урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 806/3265/17, для належного захисту порушених прав позивача слід зобов`язати відповідача оформити та видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт.

Наведене узгоджуєтся з практикою Верховного Суду , викладеною в постанові від 26.06.2019р. по справі 820/155/18.

Щодо позовних вимог та вимог апеляційнрої скарги стосовно порядку/способу ведення відповідачами паспортного обліку, а також щодо організації ними роботи з видачі паспортів громадянина України, то такі задоволенню не підлягають, оскільки оформлення паспорта у формі, визначеній Положенням про паспорт, не передбачає внесення персональних даних особи до Єдиного державного демографічного реєстру.

Щодо вимоги позову про проставлення в паспорті відмітки місця проживання , колегія суддів звертає увагу , що це є обов`язковою відміткою відповідно до Положення про паспорт та такі дані вносяться працівником відповідача при видачі відповідного паспорту.

Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 25 липня 2019 року по справі № 815/284/18.

Враховуючи наведене , апеляційна скарга позивача є обґрунтованою, її доводи знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та підлягає задоволенню .

Суд апеляційної інстанції критично оцінює твердження відповідача, що Головним управління Державної міграційної служби в Харківській області в особі Чугуївського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області не приймалось рішення про відмову у видачі паспорта громадянина України в формі книжечки, а заява ОСОБА_1 була розглянута Чугуївським районним відділом Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області як звернення в відповідності до Закону України "Про звернення громадян" та надано позивачу письмову відповідь на його заяву з відповідними роз`ясненнями щодо оформлення та видачі паспорту громадянина України.

Так, дійсно такі роз`яснення наявні, але визначено у відповіді, що при наданні вказаних документів видаються паспорти лише у формі ІD-картки, що обґрунтовано розцінене позивачем як відмова у оформленні і видачі паспорту у формі паспортної книжечки.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач фактично оскаржує протиправну бездіяльність Головне управління Державної міграційної служби в Харківській області в особі Чугуївського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області , яке повинно було вчинити відповідні дії для надання можливості ОСОБА_1 отримати паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки при його зверненні.

Крім того, колегія суддів зазначає, що в листі Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області в особі Чугуївського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області від 16.01.2019р. № 6355/141 відсутні посилання на те, що заява ОСОБА_1 від 09.01.2019р. про видачу паспорта громадянина України була розглянута в порядку передбаченому Законом України "Про звернення громадян".

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що яким би чином не була розглянута заява ОСОБА_1 від 09.01.2019р. про видачу паспорта громадянина України, вона не змінює її суть, як заяви про видачу паспорта громадянина України у формі книжечки.

Враховуючи вищенаведене, апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою, її доводи не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, не спростовують висновків суду першої інстанції, тому у її задоволенні необхідно відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Вказаною нормою КАС України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

При цьому, встановлення вказаного заходу судового контролю є доцільним виключно у випадку, коли наявні достатні та об`єктивні підстави вважати, що суб`єкт владних повноважень буде ухилятись від виконання судового рішення.

В даному випадку, необхідність зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення позивач обґрунтовує виключно власними припущеннями, а в ході судового розгляду справи судом не встановлено наявності жодних обставин, які б вказували на можливе ухилення відповідача від виконання судового рішення, тому суд не вбачає підстав для застосування положень ч. 1 ст. 382 КАС України .

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, постанова суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню з прийняттям в цій частині нової постанови , в іншій частині постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316,317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області залишити без задоволення .

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.04.2019 року по справі № 520/1003/19 скасувати в частині зобов`язання Головного Управління Державної міграційної служби (ГУ ДМС) України в Харківській області в особі Чугуївського районного відділу ГУ ДМС України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про видачу паспорту від 09.01.2019.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.04.2019р. скасувати в частині відмови у задоволенні позову про зобов`язання Головного Управління Державної міграційної служби (ГУ ДМС) України в Харківській області в особі Чугуївського районного відділу ГУ ДМС України в Харківській області оформити та видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України № 2503-ХІІ. .

В цій частині прийняти нове рішення , яким зобов`язати Головне Управління Державної міграційної служби (ГУ ДМС) України в Харківській області в особі Чугуївського районного відділу ГУ ДМС України в Харківській області оформити та видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України № 2503-ХІІ.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.04.2019р. по справі № 520/1003/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 14.08.2019 року