Справа № 620/1822/19
Суддя: Баргаміна Н.М.
Дата ухвалення: 2019-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2019 року Чернігів Справа № 620/1822/19

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Баргаміної Н.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової допомоги,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 про стягнення з відповідачів на користь позивача одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 17541,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з жовтня 2012 року проходив військову службу за контрактом, однак при звільненні з військової служби йому не було виплачено одноразову грошову допомогу. Вказує, що відповідно до умов контракту, на Міністерство оборони України покладено обов`язок виплатити йому одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби.

Відповідач, Військова частина НОМЕР_1 , подала відзив на позов, в якому просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що загальний строк служби позивача з 08.10.2012 по 31.07.2018 становить менше 10 років вислуги, що не надало право позивачу на отримання одноразової грошової допомоги.

Відповідачем, Міністерством оборони України, відзив на позов подано не було.

Процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 17.07.2019 у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходив строкову військову службу в Збройних Силах України та 07.08.2013 ним було укладено контракт з Міністерством оборони України в особі Командира окремого полку Президента України про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком на 3 роки (а.с. 9-11).

Згідно наказу командира Військової частини-польова пошта НОМЕР_2 від 27.05.2016 № 116 позивача з 27.05.2016 було зараховано до списків особового складу військової частини на всі види забезпечення (а.с. 39).

Наказом командира Військової частини-польова пошта НОМЕР_2 від 06.08.2016 № 186 позивачу продовжено строк військової служби за контрактом з 07.08.2016 до видання указу президента «Про демобілізацію» з наданням часу для оформлення документів та прийняття рішення щодо укладення нового контракту (а.с. 40).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.07.2018 № 191 позивача звільнено з військової служби у запас відповідно до підпункту «к» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 31.07.2018 виключено зі списків особового складу військової частини та знято з усіх видів забезпечення з 31.07.2018 (а.с. 42).

Згідно листа Військової частини НОМЕР_1 від 30.01.2019 № 92, надісланого на ім`я адвоката позивача, військовою частиною було повідомлено, що вислуга років сержанта ОСОБА_1 обчислена на 01.07.2018 та склала 5 років 8 місяців 22 дні, а тому право на отримання одноразової грошової допомоги у разі звільнення позивач на момент звільнення не набув (а.с. 18).

Також відповідно до листа Фінансово-економічного управління командування сухопутних військ Збройних Сил України від 22.04.2019 № 116/14/3/537/л позивачу повідомлено, що права на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби він не набув, оскільки вислуга років на день звільнення становила 5 років 9 місяців 21 день (а.с. 19).

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 1 Закону передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до положень абзацу першого пункту 2 статті 15 Закону військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання (абзац четвертий пункту 2 статті 15 Закону).

Пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» (далі Постанова № 393) встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, зокрема, які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Аналогічні положення містить пункт 2 розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 26.06.2018 за № 745/32197, який передбачає, що у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше.

З аналізу вищезазначених норм слідує, що обов`язковою умовою для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби є наявність у військовослужбовця вислуги 10 років і більше, оскільки саме від наявності вислуги у зазначеній кількості років та підстав звільнення військовослужбовця залежить розмір одноразової грошової допомоги, яка підлягає до виплати при звільненні зі служби.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25.10.2018 у справі № 552/4468/17 та від 25.10.2019 у справі № 821/1163/17.

Як було встановлено судом, вислуга років ОСОБА_1 обчислена на день звільнення з військової служби, 31.07.2018, склала 5 років 9 місяців 21 день (а.с. 19), а тому позивач не набув при звільненні права на виплату одноразової грошової допомоги.

Щодо посилання позивача, що відповідно до умов контракту Міністерство оборони України зобов`язано забезпечити виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, то суд зазначає, що право на таку виплату настає у позивача тільки за наявності вислуги 10 років і більше та відповідних підстав звільнення з військової служби.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Міністерства оборони України (Повітрофлотський проспект, 6, м. Київ, 03168, ), Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про стягнення грошової допомоги відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19.08.2019.

Суддя Н.М. Баргаміна