Справа № 500/549/19
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції : Жук А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/5678/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Затолочного В.С., Кузьмича С.М.

за участю секретаря судового засідання: Дроздовської Ю.А.

представника апелянта: Смаль Г.Н.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року у справі № 500/549/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ :

28.02.2019р. ОСОБА_1 яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом (із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в якому просила суд :

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в частині невиплати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пенсії у призначеному розмірі;

- зобов`язати проводити виплату пенсії по втраті годувальника неповнолітньому ОСОБА_2 у призначеному розмірі відповідно до пункту а) частини 1 статті 36 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (у розмірі 40 відсотків грошового забезпечення (заробітної плати) його загиблого батька ОСОБА_4 та виплатити недоотриману пенсію по втраті годувальника за попередній період з урахуванням раніше здійснених виплат без врахування встановлених відповідачем обмежень.

- зобов`язати проводити виплату пенсії по втраті годувальника неповнолітньому ОСОБА_3 у призначеному розмірі відповідно до пункту а) частини 1 статті 36 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (у розмірі 40 відсотків грошового забезпечення (заробітної плати) його загиблого батька ОСОБА_4 та виплатити недоотриману пенсію по втраті годувальника за попередній період з моменту призначення пенсії - 01 червня 2018 року з урахуванням раніше здійснених виплат без врахування встановлених відповідачем обмежень.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.04.2019р. позов задоволено.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.04.2019р. скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові.

Представник апелянта ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу із підстав у ній зазначених.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Як видно із матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є матір`ю двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвами про народження серія НОМЕР_1 від 09.10.2007р., НОМЕР_5 від 09.10.2007р. (а.с. 17, 19 )

Судом першої інстанції встановлено, що 26.05.2018 р. ОСОБА_4 загинув в районі проведення антитерористичної операції внаслідок ушкоджень здоров`я, під час безпосередньої участі в АТО, виконуючи свій військовий обов`язок, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 від 28.05.2018р. (а.с.12 )

ОСОБА_4 являвся чоловіком ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, яке видане повторно 12.06.2018р. серія НОМЕР_4 . (а.с. 13 )

З 01.06.2018 р. позивачу на дітей пенсійний орган призначив пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Пенсія з 01.12.2018 р. складає - 14970 грн. ( десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність).

В грудні 2018 р. ОСОБА_1 звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення неповнолітнім дітям окремо пенсії по втраті годувальника в розмірі 40 процентів грошового забезпечення загиблого їх батька у відповідності до вимог ст.36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Проте, пенсійний орган листом від 09.01.2019р. №1051/14-11 відмовив у задоволені заяви, у зв`язку з тим що відповідно до ч.7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» пенсія не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність та з 01.12.2018р. складає 14970 гривень, а тому саме в такому розмірі проводиться виплата пенсії.

ч.1 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у ч.2 ст.32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Згідно з ч.2 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема :

1) чоловік (дружина), батько, маги, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного піку, передбаченого ст.26 цього закону;

2) діти (у тому числі діти, які народилися до сплину 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальники, які досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років;

3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку та працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

ч.4 ст.41 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що пенсія в разі втрати годувальника призначається кожному з батьків, дружині (чоловікові) загиблої (померлої) або пропалої безвісти особи офіцерського складу, прапорщика і мічмана, військовослужбовця надстрокової служби і військової служби за контрактом або особи, яка має право на пенсію за цим Законом.

Зокрема, п. «а» ст.36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що пенсії в разі втрати годувальника призначаються членам сімей військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи або виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях та підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи участю у бойових діях у мирний час, які є непрацездатними та перебували на утриманні загиблого (померлого) годувальника (при цьому дітям та іншим особам, зазначеним в абзаці другому статті 30 цього Закону, незалежно від того, чи перебували вони на утриманні загиблого (померлого) годувальника), - 70 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї.

Якщо на утриманні загиблого (померлого) годувальника перебували двоє і більше членів сім`ї, пенсія призначається у розмірі 90 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника, що розподіляється між ними рівними частками, але не менше ніж 40 процентів на кожного непрацездатного члена сім`ї.

У таких самих розмірах, незалежно від причини смерті годувальника, обчислюються пенсії членам сімей померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей, до складу яких входять діти, які втратили обох батьків.

Таким чином, позивач набула право на отримання пенсії в разі втрати годувальника у розмірі 90 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника, що розподіляється між нею та неповнолітніми дітьми рівними частками, але не менше ніж 40 процентів на кожного непрацездатного члена сім`ї.

Щодо доводів апелянта, що розмір пенсії підлягає виплаті у розмірі 14970 грн, тобто не більше десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, колегія суддів вважає зазначити наступне.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, а саме: - частини сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Так, згідно ч.7 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції закону на момент виникнення спірних правовідносин) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Як видно із матеріалів справи, право на пенсію у ОСОБА_1 виникло 27.05.2018р., а тому на законодавчому рівні на момент призначення пенсії не було жодних обмежень величини виплати суми призначеної пенсії по втраті годувальника, оскільки таке обмеження згідно ч.7 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» діяло по31 грудня 2017 року.

При цьому, рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 положення ч.7 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», визнано неконституційними. Зокрема, у вказаному рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що гарантії передбачені ст.17 Конституції України для військовослужбовців та членів їх сімей (в тому числі і гарантії щодо отримання пенсії по втраті годувальника) у зв`язку, зокрема, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути взагалі скасовані чи звужені.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки пенсійний орган як суб`єкт владних повноважень діяв не у межах повноважень та не у спосіб передбачений законом та Конституцією України.

Апеляційна скарга не спростовує правильність доводів, якими мотивоване судове рішення та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року у справі № 500/549/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст.328 КАС України.

Суддя Н.В. Бруновська

Суддя В.С. Затолочний

Суддя С.М. Кузьмич

Постанова складена в повному обсязі 16.08.2019р.