Справа № 824/238/19-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2019-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/238/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Анісімов О.В.

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

15 серпня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Мацького Є.М. Сушка О.О. ,

секретар судового засідання: Платаш В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Кельменці АГРО" на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року (ухвалене у м. Чернівці 22 травня 2019 року) у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Кельменці АГРО" до управління Держпраці у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кельменці АГРО" звернулось до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до управління Держпраці у Чернівецькій області про:

- визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЧВ-213/19/321/АВ/П/МГ-1ФС/064 від 14.02.2019, винесену заступником начальника Управління Держпраці у Чернівецькій області Кушнір Г.М., про накладення на товариство з обмеженою відповідальністю "Кельменці АГРО" штраф у розмірі 834 600 грн;

- визнання протиправним та скасування припису про усунення виявлених порушень №ЧВ-213/19/321/АВ/П від 28.01.2019 в частині порушень, що зазначені в пунктах 1-3.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано пункти 1 та 3 припису про усунення виявлених порушень №ЧВ-213/19/321/АВ/П від 28.01.2019, а також постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЧВ-213/19/321/АВ/П/МГ-1ФС/064 від 14.02.2019 в частині накладення на ТОВ "Кельменці АГРО" штрафу у розмірі 699 410 грн.

У частині визнання протиправною та скасування постанови №ЧВ-213/19/321/АВ/П/МГ-1ФС/064 від 14.02.2019 у розмірі 125 190 грн та пункту 2 припису про усунення виявлених порушень №ЧВ-213/19/321/АВ/П від 28.01.2019 року - у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині відмови у задоволенні позову, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів апеляційної скарги встановлено, що позивач фактично погодився із висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, а тому, керуючись положеннями ч.1 ст.308 КАС України, колегія суддів здійснювала перегляд оскаржуваного судового рішення в межах апеляційної скарги позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідачем проведено інспекційного відвідування без достатніх для того підстав, законодавством не передбачено повноважень інспекторів на прийняття документів про накладення штрафів за результатом інспекційного відвідування.

Позивач зауважує, що доплата за суміщення посад не відноситься до встановлених законодавством мінімальних державних гарантій в оплаті праці. Норми оплати праці не містять положень щодо мінімальних норм доплати за суміщення посад та гарантій здійснення такої доплати. За змістом Закону України "Про оплату праці" доплата за суміщення посад віднесена до сфери договірного регулювання оплати праці.

Також позивач заперечує факт порушення вимог ст.105 КЗпП України, зазначає, що в посадових інструкціях працівників зазначається про виконання додаткової роботи за суміщенням, тому роботи про які зазначає відповідач, входили до складу трудових обов`язків працівників, доплата за виконання таких робіт не встановлювалась правомірно.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в частині відмову у задоволенні позовних вимог, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Наголосив на правомірності проведення контрольного заходу у формі інспекційного відвідування та фіксації результатів такого заходу. Звернув увагу на обґрунтованість висновків про порушення позивачем вимог ст.105 КЗпП України.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

Відповідач в судове засідання повноважного представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

15.08.2019 до суду надійшло клопотання відповідача про продовження розгляду даної справи у зв`язку із неможливістю прибуття представника відповідача в судове засідання.

Відповідно до ч.2 ст.309 КАС України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

В даному випадку суд не вбачає наявності підстав для реалзіації права на продовження строку розгляду даної справи, що свідчить про відсутність підстав для задоволення вказаного клопотаня відповідача.

Згідно ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Керуючись положеннями даної норми та враховуючи відсутність заперечень представника позивача, колегія суддів вирішила провести розгляд справи за даної явки сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на підставі наказу Управління Держпраці у Чернівецькій області від 23.01.2019 №49, інформації, наданої ГУ ПФУ у Чернівецькій області від 17.01.2019 №2001/03 щодо страхувальників, у яких у листопаді 2018 року відбулося зменшення штатної чисельності працівників на 10 і більше відсотків у порівнянні з попереднім звітним місяцем, начальником Управління Держпраці у Чернівецькій області видано направлення на проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування товариства з обмеженою відповідальністю "Кельменці АГРО" від 23.01.2019 №04-041.

За результатами інспекційного відвідування 28.01.2019 інспектором праці Попович А.О. складений акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ЧВ-213/19/321/АВ.

В ході інспекційного відвідування виявлені та зафіксовані в акті порушення позивачем вимог:

- статті 94 КЗпП України - заробітна плата працівникам нараховується не в повному обсязі;

- статті 105 КЗпП України - окремим працівникам, які виконували поряд із своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов`язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, не проводилася доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника;

- статті 106 КЗпП України - працівники в ТОВ "Кельменці АГРО" працюють понад встановлену норму. Перевіркою розрахунково-платіжних відомостей за 2017-2018 роки встановлено, що працівникам, які відпрацювали години понад встановлену норму, оплата відповідно до вимог статті 106 КЗпП України не нарахована та не виплачена;

- частини 2 статті 30 Закону України "Про оплату праці" - роботодавцем не забезпечено достовірний облік виконуваної працівниками роботи та не забезпечено достовірний бухгалтерський облік витрат на оплату праці;

- частини 1 статті 116 КЗпП України - остаточний розрахунок із звільненими працівниками ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 проведено в порушення вимог частини 1 статті 116 КЗпП України;

- статті 117 КЗпП України - середній заробіток працівникам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за весь час затримки по день фактичного розрахунку не нараховувався і не виплачувався.

З метою усунення порушень, зафіксованих в Акті інспекційного відвідування від 28.01.2019 №ЧВ-213/19/321/АВ, відповідачем винесено припис про усунення виявлених порушень №ЧВ-213/19/321/АВ/П від 28.01.2019, яким зобов`язано ТОВ "Кельменці АГРО" у строк до 28.02.2019 року усунути виявлені порушення.

Так, у пункті 1 припису зобов`язано позивача усунути порушення вимог статті 94 КЗпП України, у пункті 2 - статті 105 КЗпП України, у пункті 3 - статті 106 КЗпП України.

06.02.2019 позивачем подано скаргу на припис №ЧВ-213/19/321/АВ/П від 28.01.2019, однак рішенням відповідача від 19.02.2019 №558/0/04-2/19 відмовлено у задоволенні скарги позивача.

14.02.2019 заступником Управлінням Держпраці у Чернівецькій області Кушнір Г.М. винесено постанову №ЧВ-213/19/321/АВ/П/МГ-1ФС/064 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, якою на підставі статті 259 КЗпП України, статті 53 Закону України "Про зайнятість населення", частини третьої статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", пункту 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509 та на підставі абзацу 4 частини другої статті 265 КЗпП України на товариство з обмеженою відповідальністю "Кельменці АГРО" накладено штраф у розмірі 834 600 грн за порушення вимог статей 94, 105 та 106 КЗпП України.

Позивач не погодився із виказаними приписом та постановою та звернуся до суду із даним позовом.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в ході судового розгляду справи встановлено необґрунтованість висновків відповідача про порушення позивачем вимог статей 94 та 106 КЗпП України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем дотримано порядок призначення, проведення та фіксації наслідків інспекційного відвідування. Не проведення доплати позивачем за виконання додаткової роботи без увільнення від виконання основної роботи є порушенням вимог статті 105 КЗпП України, а отже не дотриманням мінімальних державних гарантій в оплаті праці працівників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Статтею 42 Конституцією України кожному гарантоване право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом. Окрім цього, вказана стаття Конституції України зазначає, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" № 877-V від 05.04.2007 (Закон № 877-V) державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Частиною 1 статті 259 Кодексу законів про працю України передбачено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення № 96), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно пункту 4 Положення №96, Державна служба України з питань праці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Відповідно до пункту 7 Положення №96 Державна служба України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Територіальні органи Державної служби України з питань праці, зокрема Управління Держпраці у Чернівецькій області, є юридичними особами публічного права, утвореними відповідно до постанови Кабінетом Міністрів України №100 від 11 лютого 2015 року, а відповідно до пункту 1 Положення про Управління Держпраці у Чернівецькій області, затвердженого наказом Держпраці від 03.08.2018 №84 управління Держпраці у Чернівецькій області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковуються.

Постановою Кабінетом Міністрів України "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 26 квітня 2017 № 295 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (Порядок №295).

Постанова Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 № 295 визнана нечинною постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 по справі №826/8917/17, однак на час здійснення інспекційного відвідування вказана постанова була чинною.

Згідно пункту 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Підставами для здійсненні інспекційного відвідування, відповідно до пункту 5 Порядку № 295, є, серед іншого інформація, надана Пенсійним фондом України та його територіальними органами про роботодавців з чисельністю 20 і більше працівників, у яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників.

Інформація, яка була надана органом Пенсійного фонду слугувала лише підставою для проведення інспекційного відвідування. У свою чергу, обсяг питань, які підлягають перевірці визначений наказом про проведення перевірки. Предметом перевірки позивача є дотримання вимог законодавства про працю, оплату праці мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин з працівниками. Вказані питання були зазначені у направленні на проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування товариства з обмеженою відповідальністю "Кельменці АГРО" від 23.01.2019 року №04-041.

Відтак, доводи позивача щодо відсутності у відповідача підстав для проведення перевірки ТОВ "Кельменці АГРО" та про вихід відповідачем за межі перевірки є необґрунтованими.

Згідно п.19 Порядку №295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Відповідно до підпункту 50 пункту 4 Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України № 340 від 27.03.2015, Управління Держпраці відповідно до покладених на неї завдань накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Управління Держпраці.

Абзацом 4 частини 2 статті 265 КЗпП України передбачено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Відповідно до частини третьої статті 265 Кодексу законів про працю України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Статтею 105 КЗпП України визначено, що працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов`язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника. Розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі.

Позивач зазначає, що доплати передбачені статтею 105 КЗпП України не належать до мінімальних державних гарантій в оплаті праці.

Суд зауважує, що мінімальними державними гарантіями у сфері оплати праці є норми та гарантії, установлені КЗпП України і ч.1 ст.12 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 №108/95-ВР (Закон № 108/95-ВР).

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону №108/95-ВР) норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов`язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров`я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв`язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються КЗпП України та іншими актами законодавства України.

Частиною 2 статті 12 Закону № 108/95-ВР встановлено, що норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та КЗпП України, є мінімальними державними гарантіями.

За приписами статті 17 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", основні державні соціальні гарантії встановлюються законами.

Верховний Суд у постанові від 19.09.2018 року по справі №804/7745/16 зазначив, що державне регулювання оплати праці, що визначено законодавством, полягає, зокрема, у встановленні розміру мінімальної заробітної плати та інших зазначених у законодавстві норм і гарантій оплати праці, в тому числі за роботу в надурочний та нічний час. Поза цими межами здійснюється договірне регулювання оплати праці на основі системи угод, що укладаються на державному (генеральна угода), галузевому (галузева угода), регіональному (регіональна угода) та виробничому (колективний договір) рівнях відповідно до Закону України "Про колективні договори і угоди".

З урахуванням викладеного суд вважає, що доплати передбачені статтею 105 КЗпП України є гарантіями в оплаті праці, а отже належать до мінімальних державних гарантій в оплаті праці.

Стосовно висновків відповідача про порушення позивачем вимог ст.105 КЗпП України, суд зазначає наступне.

Стаття 105 КЗпП України передбачає державні гарантії оплати праці за додаткову роботу за іншою професією (посадою) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи.

Відповідно до наказу "Про суміщення посад інженера з ОП" від 16.03.2018 року №24а к/тр генеральний директор ОСОБА_7 виконував додаткову роботу - обов`язки інженера з охорони праці та відповідального за пожежну безпеку на підприємстві, у порядку суміщення посад на період з 16.03.2018 до моменту прийняття на роботу основного працівника в порядку суміщення посад без увільнення від основної роботи. Про додаткову оплату за суміщення професій в даному наказі не зазначається.

Відповідно до наказу "Про суміщення посад інженера з ОП" від 12.10.2018 № 78а к/тр секретар ОСОБА_6 виконувала додаткову роботу - обов`язки інженера з охорони праці та відповідального за пожежну безпеку на підприємстві, у порядку суміщення посад на період з 12.10.2018 до моменту прийняття на роботу основного працівника, в порядку суміщення посад без увільнення її від основної роботи. Про додаткову оплату за суміщення професій в даному наказі не зазначається.

Відповідно до наказу "Про суміщення посад ОСОБА_5 " від 24.03.2017 №35а головний агроном ОСОБА_5 виконував додаткову роботу за посадою інженера з охорони праці у порядку суміщення посад з 24.03.2017 до моменту прийняття на роботу основного працівника, в порядку суміщення посад без увільнення від основної роботи. Про додаткову оплату за суміщення професій в даному наказі не зазначається.

На виконання додаткової роботи вказані працівники надали письмову згоду.

Перевіркою відомостей по нарахуванню заробітної плати за період з січня 2017 року по грудень 2018 року встановлено, що додаткова оплата за суміщення професій вище вказаним працівникам не нараховувалася і не виплачувалася. Позивач не заперечує даної обставини.

При цьому, позивач зазначає, що згідно постанови Ради міністрів СРСР від 04.12.1981 року № 1145 "Про порядок і умови суміщення професій (посад)", доплати за суміщення професій (посад) не встановлюються в тих випадках, коли суміщена робота передбачена в нормах трудових витрат, обумовлена трудовим договором (є обов`язком працівника) або доручається працівнику в установленому законом порядку через недостатністю фактичну його зайнятість на відміну від чинних норм трудових витрат на основній роботі, а також те, що законодавство України не деталізує конкретні розміри відповідних доплат для приватної (небюджетної) сфери та у цілому залишає це питання на розсуд роботодавця.

В посадових вказаних інструкціях працівників зазначається про виконання додаткової роботи за суміщенням, тому роботи про які зазначає відповідач, входили до складу трудових обов`язків працівників, доплата за виконання таких робіт не встановлювалась правомірно.

Як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, відповідно до постанови Верховної Ради України від 12.09.1991 №1545-ХІІ «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР», до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

Чинний КЗпП України містить імперативну норму, згідно якої має провадитись доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника (стаття 105), а тому положення постанови Ради міністрів СРСР від 04.12.1981 №1145 "Про порядок і умови суміщення професій (посад)", які суперечать цій нормі не підлягають застосуванні до спірних правовідносин.

У постанові від 14.11.2018 по справі №804/3583/17 Верховний Суд зауважив, що виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника характеризується так: виконання додаткових обов`язків у цьому разі означає фактичну заміну працівника, тимчасово відсутнього з причин, які дозволяють зберігати за відсутнім працівником місце роботи (відрядження, відпустка тощо); поряд з виконанням додаткових функцій працівник продовжує виконувати свою основну роботу, яка передбачена трудовим договором; виконання додаткових обов`язків відбувається протягом його робочого дня, який встановлений умовами укладеного з ним трудового договору; виконання додаткових обов`язків оформлюється наказом керівника підприємства про покладання додаткових функцій з виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника; призначення працівника виконуючим обов`язки тимчасово відсутнього працівника здійснюється за згодою працівника, якого призначають; відповідно до статті 105 КЗпП України працівнику також провадиться доплата за виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника; порядок оплати праці встановлюється на підставі положень колективного договору та вказується у відповідному наказі.

Щодо питання оплати праці при суміщенні професій (посад) і виконанні обов`язків тимчасово відсутнього працівника, перш за все, необхідно зауважити, що в обов`язковому порядку до звичайної заробітної плати відповідного працівника здійснюється нарахування відповідної доплати.

На відміну від роботи за сумісництвом, що оплачується пропорційно відпрацьованому часу, доплати при суміщенні професій (посад) і виконанні обов`язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються у фіксованих відсотках до тарифної ставки (окладу).

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що нарахування відповідної доплати за додаткову роботу за іншою професією (посадою) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи здійснюється в обов`язковому порядку.

Водночас, наявність у посадових інструкцій агронома, секретаря та генерального директора обов`язку виконання додаткової роботи за посадою інженера з охорони праці, не спростовує положень статті 105 КЗпП України в частині обов`язковості здійснення доплат при суміщенні професій (посад).

Тому, не проведення доплати позивачем за виконання додаткової роботи без увільнення від виконання основної роботи є порушенням вимог статті 105 КЗпП України, а отже не дотриманням мінімальних державних гарантій в оплаті праці працівників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що свідчить про правомірність пункту 2 припису про усунення виявлених порушень №ЧВ-213/19/321/АВ/П від 28.01.2019 та постанови №ЧВ-213/19/321/АВ/П/МГ-1ФС/064 від 14.02.2019 в частині застосування до позивача штрафу за порушення статті 105 КЗпП України у розмірі 125 190 грн.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Кельменці АГРО" залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 16 серпня 2019 року.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Мацький Є.М. Сушко О.О.