Справа № 703/1827/19
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2019-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2019 року справа № 703/1827/19
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Тимошенко В.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної реєстрації виконавчого комітету Смілянської міської ради, треті особи Служба у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради, ОСОБА_2 про визнання бездіяльності незаконною та зобов?язання вчинити дії,

встановив:
24 квітня 2019 року до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області надійшов позов ОСОБА_1 до Відділу державної реєстрації виконавчого комітету Смілянської міської ради, в якому позивач просить:

1) визнати бездіяльність відповідача про відмову в реєстрації неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в будинковолодінні АДРЕСА_1 , незаконною;

2) зобов`язати відповідача провести реєстрацію неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 будинковолодінні АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем безпідставно відмовлено у реєстрації місця проживання малолітньої дитини позивача, посилаючись на відсутність згоди батька, адже позивач фактично не проживає із ОСОБА_4 , який виїхав проживати за територію Смілянського району і місце його перебування їй не відоме. На думку позивача, звертаючись до відповідача з метою реєстрації своєї дитини, ним надано всі необхідні документи, а тому оскаржувана відмова є протиправною.

Ухвалою судді Тимошенко В.П. від 21.06.2019 відкрито провадження у даній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

03.07.2019 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить у задоволенні позову відмовити повністю. Обгрунтовуючи відзив на позовну заяву відповідач зазначив, що у поданих позивачем документах про реєстрацію місця проживання її дитини, була відсутня згода батька дитини ОСОБА_4 , а тому відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та Законами України.

11.07.2019 третя особа 2 ОСОБА_2 надала суду пояснення, в яких зазначила, що відмова реєстрації дитини разом з матір?ю не законна та грубо порушує права як матері так і дитини та негативно впливає на нормальну їх життєдіяльність, а тому просить позов задовольнити у повному обсязі.

На підставі ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме - свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьком є ОСОБА_4 , а матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 10).

09 листопада 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Проте, у реєстрації місця проживання дитини позивача було відмовлено, із зазначенням підстави «Згідно ст. 9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п.1 ч. 11, ч. 18 Правил реєстрації місця проживання №207 від 02.03.2016 (відсутня письмова згода батька дитини, яка не досягла 14 років)» (зворот а.с. 11).

Не погоджуючись із відмовою відповідача, та вважаючи її такою, що порушує законні права та інтереси малолітньої дитини, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами спору, суд зазначає таке.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Сімейним кодексом України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», який регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Реєстрація місця проживання особи передбачена ст.6 наведеного Закону, відповідно до якої Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

У разі якщо особа не може самостійно звернутися до органу реєстрації, реєстрація може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника на підставі довіреності, посвідченої в установленому законом порядку (далі - представник).

Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг):

письмову заяву;

документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження;

квитанцію про сплату адміністративного збору;

документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації;

військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

У разі подання заяви представником особи додатково подаються:

документ, що посвідчує особу представника;

документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли законними представниками є батьки (усиновлювачі).

Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

За бажанням батьків чи одного з них документи, передбачені цією статтею для реєстрації місця проживання дитини, можуть бути подані органам державної реєстрації актів цивільного стану під час проведення державної реєстрації народження дитини. Органи державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, направляють зазначені документи органам реєстрації для реєстрації місця проживання новонародженої дитини.

Реєстрація місця проживання новонародженої дитини може здійснюватися також на підставі направлених органами соціального захисту населення даних, що зазначив законний представник, з яким постійно проживає дитина, у заяві про призначення допомоги при народженні дитини.

Відповідно до ст.91 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» Орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію; у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними; для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку.

Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови.

Відповідно до ст.242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Частиною 1 ст.160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно зі ст.10 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Механізм здійснення реєстрації / зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів визначено Правилами реєстрації місця проживання затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207, відповідно до п.11 яких орган реєстрації відмовляє в реєстрації / знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала необхідних документів або інформації; у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними; звернулася особа, яка не досягла 14 років.

Рішення про відмову в реєстрації / знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію / зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.

Відповідно до абз.15 п.18 вказаних Правил у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що для реєстрації місця проживання дитини відповідний перелік документів подається її законним представником - одним з батьків, за обов`язкової наявності згоди інших законних представників - письмової згоди другого з батьків, яка надається у присутності особи, яка приймає заяву, або засвідченої в установленому порядку такої згоди.
Тобто, законними представниками ОСОБА_3 є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Відповідно до статей 160, 161 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Судом встановлено та не заперечується позивачем у своїй позовній заяві та відповідачем у відзиві на позовну заяву, що серед документів, доданих позивачем до заяви про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини, не містилась письмова згода батька дитини, ОСОБА_4 , щодо реєстрації ОСОБА_3 за місцем реєстрації матері. Разом з цим, останній також не був присутній у момент подачі ОСОБА_1 вказаної заяви.

Крім того, у матеріалах справи відсутнє, та позивачем при зверненні до відповідача не надавалось рішення суду, яким було б визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На думку суду, відповідачем доведено правомірності своїх дій, з урахуванням вимог встановлених ч.2 ст.19 Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України.

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 14, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255 КАС України, суд

вирішив:
У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст.255 КАС України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295-297 КАС України шляхом подання до суду першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням п.п.15.5. п.15 ч.1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Копію рішення направити учасникам справи.

Повний текст рішення складений 16.08.2019.

Суддя В.П. Тимошенко