Справа № 520/5673/19
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2019-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2019 р. Справа № 520/5673/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Чалого І.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.07.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., м. Харків по справі № 520/5673/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області , В.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Саранчі Василія Івановичва

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (далі по тексту - ГУ Держгеокадастру у Харківській області, перший відповідач), в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Саранчі Василя Івановича (далі по тексту - в.о. начальника ГУ Деожгеокадастру у Харківській області Саранча В.І. , другий відповідач), в якому просив суд:

визнати протиправним, необґрунтованим та таким, що порушує норми статті 40 Конституції України, Закону України "Про звернення громадян", Закону України "Про інформацію" нерозгляд по суті Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області в особі В. о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Саранчі Василя Івановича звернення ОСОБА_1 до начальника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 30 листопада 2018 року щодо можливості Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області на підставі ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України надавати дозвіл на розробку документації з землеустрою (на розробку проекту відведення земельної ділянки державної власності для передачі у приватну власність) на вже сформовану земельну ділянку (яка має кадастровий номер), відомості щодо якої вже внесені в Публічну кадастрову карту України;

зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області розглянути по суті звернення ОСОБА_1 до начальника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 30 листопада 2018 року щодо можливості Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області на підставі ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України надавати дозвіл на розробку документації з землеустрою (на розробку проекту відведення земельної ділянки державної власності для передачі у приватну власність) на вже сформовану земельну ділянку (яка має кадастровий номер), відомості щодо якої вже внесені в Публічну кадастрову карту України.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.07.2019 по справі № 520/5673/19, прийнятим в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (вул. Космічна, 21, 8-9 поверх, м. Харків, 61145, ЄДРПОУ НОМЕР_2), В.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Саранчі Василія Івановича (вул. Космічна, буд. 21, 8-9 поверх, м. Харків, 61145) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.07.2019 по справі № 520/5673/19, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції, всупереч ч.4 ст.159 КАС України не розцінив неподачу відповідачем відзиву на позов як визнання позову. Вказав, що відповідачем безпідставно не розглянуто клопотання позивача в порядку Закону України «Про звернення громадян» та не надано відповіді по суті клопотання, чим обмежено гарантоване статтею 40 Конституції України право позивача на розгляд його звернення та отримання на нього обґрунтованої відповіді. Однак, судом першої інстанції не надано оцінки діям відповідача в контексті вимог ч.2 ст.2 КАС України, а саме не перевірено, чи діяв відповідач у спірних відносинах добросовісно та розсудливо, а також не враховано висновків Верховного Суду та Європейського Суду з прав людини з подібних правовідносин.

Представник першого відповідача в надісланому до суду письмовому відзиві просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначив, що першим відповідачем було розглянуто звернення ОСОБА_1 в порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян», та надано обґрунтовану відповідь від 26.06.2019 № ПІ-388/0/6-799/0/21-19, яку направлено позивачу поштою. Копія зазначеної відповіді надавалась до суду першої інстанції. Вважає, що Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області фактично було виконано позовні вимоги ОСОБА_1 , а тому наявні підстави для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції у спрощеному провадженні без виклику сторін, апеляційна скарга на нього підлягає розгляду в порядку письмового провадження.

За приписами п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України письмове провадження - це розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, клопотання позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю взяти участь у судовому засіданні задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.11.2018 ОСОБА_5 звернувся до начальника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області із запитом на отримання публічної інформації, в якому просив надати публічну інформацію, а саме: "Чи може Головне управління Держгеокадастру у Харківській області на підставі ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України надавати дозвіл на розробку документації по землеустрою (на розробку проекту відведення земельної ділянки державної власності для передачі у приватну власність) на вже сформовану земельну ділянку, яка має кадастровий номер, відомості щодо якої вже внесені в Публічну карту України?".

Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області надано позивачу відповідь від 06.12.2018 №ПІ-388/0-335/0/63-18, в якій зазначено, що інформація запитувана позивачем не є публічною, а тому в її наданні відмовлено.

Не погодившись з такою відповіддю, ОСОБА_5 звернувся до суду з цим позовом про визнання дій відповідачів протиправними та зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Харківській області розглянути по суті звернення позивача до начальника ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 30 листопада 2018 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності дій відповідача у спірних відносинах, оскільки запитувана позивачем інформація не є публічною у розумінні ст.ст.1, 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», а відтак, запит ОСОБА_1 від 30.11.2018 не підлягає розгляду у порядку визначеному Законом України "Про доступ до публічної інформації".

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що перебуває у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України від 13.01.2011 № 2939-VІ "Про доступ до публічної інформації" (далі по тексту - Закон № 2939-VІ).

За визначенням частини 1 статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Отже, визначальною ознакою для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях і знаходилася у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації. Якщо запит стосується інформації, яка міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль (наприклад, без проведення додаткового змістовного аналізу), то така інформація відповідає критеріям "відображеності та задокументованості" і є публічною. Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.06.2018 по справі № 820/4261/17, від 31.07.2018 по справі № 820/4263/17, яка є обов`язковою для врахування в силу ч.5 ст.242 КАС України.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

За змістом статті 2 Закону № 2939-VІ метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Відповідно до статті 12 вказаного Закону, суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

За визначенням ч.1 ст.19 Закону № 2939-VІ запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

За приписами ч.1 ст.20 Закону № 2939-VІ розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно з частиною 1 статті 22 вказаного Закону, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації (ч.2 ст.22 Закону № 2939-VІ).

Відповідно до ч.4 ст.22 Закону № 2939-VІ у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, у запиті позивача від 30.11.2018 не ставиться питання про надання інформації, зафіксованої будь-якими засобами та на будь-яких носіях, яка б знаходилася у володінні ГУ Держгеокадастру у Харківській області.

Та інформація, яку просив надати позивач, не є фіксованою. Фактично позивач просить надати роз`яснення з питань застосування норми ч.7 ст.118 Земельного кодексу України щодо можливості надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність сформованої земельної ділянки.

Отже, зазначений вище запит не відповідає вимогам ст.19 Закону № 2939-VІ.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За змістом статті 3 Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що законом регламентована чітка послідовність дій, у разі одержання запиту, який не відповідає вимогам закону, розпорядником інформації.

Так, одержавши запит на інформацію, який подано згідно із Законом № 2939-VІ, проте який за своїм змістом є зверненням громадянина відповідно до Закону України «Про звернення громадян» (далі - Закон № 393/96-ВР), розпорядник інформації повинен відмовити у задоволенні такого запиту через невідповідність його предмета вимогам закону (пункт 2 частини п`ятої статті 19, пункт 4 частини першої статті 22 Закону № 2939-VІ), та з урахуванням принципів добросовісності і розсудливості розглянути запит за Законом № 393/96-ВР. При цьому запитувача повинно бути повідомлено у п`ятиденний строк про те, що його запит на інформацію буде розглядатися як звернення відповідно до Закону № 393/96-ВР.

У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою в порядку Закону № 393/96-ВР, воно відповідно до частини третьої статті 7 вказаного Закону в термін не більше п`яти днів повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Проте, відповідачем у відповіді на запит позивача від 06.12.2018 лише процитовано ст.1 Закону № 2939-VІ «Про доступ до публічної інформації» та зазначено лише, що запитувана інформація не відноситься до публічної. Жодних з наведених вище дій відповідач не вчинив та відповіді на інформаційний запит позивача не надав.

Крім того, у відповіді не роз`яснено порядку її оскарження.

Необхідне зазначити, що невідповідність запиту на публічну інформацію вимогам, встановленим частиною 5 статті 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації", не звільняє розпорядника інформації від обов`язку надання відповіді на нього, та звертає увагу на рішення ЄСПЛ у справі «ТОВ «Фріда» проти України» (заява №24003/07), в якому Суд вказав на недопустимість надмірного формалізму, який би призводив до порушення прав особи.

В даному випадку позивач звернувся до відповідача із запитом на публічну інформацію, який за своїм змістом є зверненням громадянина відповідно до Закону «Про звернення громадян». Саме лише неправильне визначення позивачем свого прохання до ГУ Держгеокадастру в Харківській області надати інформацію, як запиту на публічну інформацію, не може бути підставою до відмови у наданні запитуваної інформації.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.04.2018 по справі № 813/7076/13-а, яка є обов`язковою для врахування в силу ч.5 ст.242 КАС України.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що відповідачем не дотримано вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», Закону України «Про звернення громадян», а тому дії відповідача у спірних відносинах щодо розгляду запиту ОСОБА_1 не можуть вважатися правомірними.

Щодо твердження відповідача про те, що ГУ Держгеокадастру у Харківській області, надавши позивачу нову відповідь на запит, викладену у листі від 26.06.2019, фактично виконало позовні вимоги, що, на думку відповідача, є підставою для відмови в позові, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення (4 ст.15 Закону України «Про звернення громадян»).

Згідно з ч.1 ст.19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення.

За приписами ст.20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Отже, незалежно від виду звернення, відповідь на нього повинна бути обґрунтованою та наданою по суті звернення. Крім того, така відповідь повинна надаватися у строк, встановлений законом.

Разом з тим, лист ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 26.06.2019 № ПІ-388/6-799/0/21-19 не містить чіткої відповіді по суті питання, порушеного ОСОБА_1 , а фактично є викладом норм ст.ст.79-1, 118, 122 Земельного кодексу України та пп.13 п.4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 № 308.

Крім того, вказана відповідь надана поза межами строків, установлених Законом України «Про доступ до публічної інформації» та Законом України «Про звернення громадян».

Отже, лист від 26.06.2019 № ПІ-388/0/6-799/0/21-19 не є належною відповіддю на звернення ОСОБА_1 .

Також, слід відмітити, що відповідачем не надано доказів направлення позивачу вказаного листа від 26.06.2019 № ПІ-388/0/6-799/0/21-19, а тому доводи відповідача про те, що ним фактично виконано позовні вимоги ОСОБА_1 , є безпідставними та не свідчать про правомірність дій відповідача у спірних відносинах.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач у спірних відносинах щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 30.11.2018 під назвою «Запит на публічну інформацію № 15» діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом України «Про доступ до публічної інформації» та Законом України «Про звернення громадян», без дотриманням вимог добросовісності та розсудливості, у зв`язку з чим наявні підстави для визнання неправомірними дій ГУ Держгеокадастру у Харківській області щодо розгляду зазначеного вище звернення та зобов`язання розглянути це звернення по суті, з урахуванням висновків суду, викладених у цій постанові.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Северянін та інші проти України", суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до п.п.1, 3, 4 ч.1 ст. 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.07.2019 по справі № 520/5673/19 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.6 ст.139 КАС України).

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 при поданні позовної заяви до суду сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., про що свідчать наявна в матеріалах справи електронної квитанції Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк» від 04.06.2019.

Крім того, згідно з наявною в матеріалах справи електронною квитанцією Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк» від 18.07.2019 позивачем сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду в розмірі 1152,60 грн.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , суми витрат зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн. та 1152,60 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області.

Керуючись ч.4 ст.229, ст.ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.07.2019 по справі № 520/5673/19 - скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 (АДРЕСА_5, код ЄДРПОУ НОМЕР_2) до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (АДРЕСА_5, код ЄДРПОУ НОМЕР_2), В.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Саранчі Василія Івановича (АДРЕСА_5) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (АДРЕСА_5, код ЄДРПОУ НОМЕР_2) щодо неналежного розгляду по суті звернення ОСОБА_1 від 30.11.2018 під назвою «Запит на публічну інформацію № 15».

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області (АДРЕСА_5, код ЄДРПОУ НОМЕР_2) надати ОСОБА_1 (АДРЕСА_5, код ЄДРПОУ НОМЕР_2) відповідь на звернення від 30.11.2018 під назвою «Запит на публічну інформацію № 15» по суті звернення з урахуванням висновків суду, викладених у цій постанові.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (АДРЕСА_5, код ЄДРПОУ НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , ІПН НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору за подання позову в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. та за подання апеляційної скарги - в розмірі 1152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Т.С. Перцова
Судді(підпис) (підпис) І.С. Чалий С.П. Жигилій