Справа № 725/3645/19
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2019-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 725/3645/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Федіна А.В.

Суддя-доповідач - Моніч Б.С.

19 серпня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Сушка О.О. Совгири Д. І. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Громадянина Народної республіки Бангладеш ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 01 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до Громадянина Народної республіки Бангладеш ОСОБА_1 про продовження строку затримання,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У червні 2019 року Чернівецький прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до суду з позовом Громадянина Народної республіки Бангладеш ОСОБА_1 , в якому просив продовжити строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України терміном на 6 місяців.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 10.01.2019 року Першотравневим районним судом м.Чернівці прийнято рішення про видворення відповідача та з метою забезпечення примусового видворення та ідентифікації останнього затримано терміном на 6 місяців з поміщенням до тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, вказаний термін закінчується 08.07.2019 року.

У той же час, оскільки відповідач не має документів, на підставі яких можливе його повернення до Народної Республіки Бангладеш, його особу не було ідентифіковано. Позивачем були вжиті заходи для ідентифікації особи відповідача для подальшого прийняття рішення про його примусове видворення, однак, на даний час відповіді на здійснені позивачем запити не надходили.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 01.07.2019 року позов задоволено.

Продовжено строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою його ідентифікації та забезпечення примусового видворення терміном на 6 (шість) місяців.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судом встановлено, що 04.01.2019 року апелянт був затриманий за незаконний перетин державного кордону України з Румунією поза встановленими пунктами пропуску в складі групи осіб та в рамках прискореної процедури реадмісії був переданий працівникам прикордонної служби України, а в подальшому притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 10.01.2019 року вирішено видворити відповідача за межі території України в примусовому порядку та затримано його з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України терміном до 6 місяців.

З метою ідентифікації іноземного громадянина позивачем вживались необхідні заходи, про що свідчить копії листів направлених останнім до Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України, Надзвичайному і Повноважному Послу України в Турецькій Республіці (з урахування того, що на території Туреччини знаходиться Посольство Народної Республіки Бангладеш в Анкарі ), Почесному консулу Народної Республіки Бангладеш у м.Києві.

09.01.2019 року та 14.01.2019 року позивачем на адресу Департаменту консульської служби МЗС України, а також 14.01.2019 року на адресу Надзвичайного і Повноважного Посла України в Турецькій Республіці, направлялися повідомлення про затримання відповідача та проханням щодо сприяння через можливості Посольства Народної Республіки Бангладеш в Анкарі в ідентифікації особи відповідача.

Листом від 14.03.2019 року Адміністрація ДПС України звернулась до Департаменту консульської служби МЗС України з проханням доручити Посольству України в Республіці Польща повторно звернутися до Посольства Бангладеш у м. Варшава з метою встановлення термінів завершення процедур ідентифікації громадян Бангладеш, запити за якими були надіслані у 2018-2019 роках, а також доручити Посольству України в Республіці Індія надіслати органам Бангладеш запити щодо ідентифікації і документування громадян, які зазначені у списку та інформаційній таблиці, що додаються до листа.

Згідно інформаційної таблиці вбачається, що до зазначеного списку також було включено відповідача.

Як вбачається з листа Адміністрації ДПС України від 16.05.2019 згідно роз`яснень радника Почесного консула Народної Республіки Бангладеш у м. Києві, Почесне Консульство Народної Республіки Бангладеш у м. Києві не наділено повноваженнями здійснювати заходи щодо ідентифікації громадян Бангладеш та видачі їм паспортних або проїзних документів для повернення до країни походження. Такими повноваженнями наділене виключно Посольство Бангладеш у Варшаві.

Станом на час звернення до суду з даним позовом, відповіді на вказані запити позивача не надходили.

Оскільки на час звернення з позовом до суду позивач не отримав інформації про належність відповідача до громадянства Народної Республіки Бангладеш, а також відомостей, які ідентифікують його особу, тому звернувся до суду з метою продовження строку затримання відповідача.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем не було отримано інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи, відтак наявні підстави для продовження строку затримання відповідача на 6 місяців.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що суд, залучивши відповідачу іншого представника з центру безоплатної правової допомоги всупереч його волевиявленню, фактично позбавив його можливості користуватися обраною ним правовою допомогою.

Також скаржник зазначив, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що протягом 6 місяців позивачем не вживались належні заходи щодо проведення його ідентифікації. Крім того вказав, що позивачем не доведено відсутність співпраці з боку ОСОБА_1 .

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 26 Конституції України закріплено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Стаття 33 Конституції України встановлює, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються судом.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду визначається Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Стаття 9 цього Закону визначає, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Частиною 4 статті 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" закріплено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Частиною 1 статті 289 КАС України передбачено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

У відповідності до частин 11 та 12 статті 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавцем передбачено можливість затримання іноземця або особи без громадянства та продовження строку такого затримання за наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні. Тобто, у випадку застосування процедури реадмісії до такої особи положення чинного законодавства не містять застережень щодо неможливості її затримання.

При цьому, Закон передбачає застосування процедури реадмісії лише у випадку затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Крім того, згідно положень п. п. 1-2 розділу ІV Інструкції про порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України міжнародних угод про реадмісію осіб, затвердженої наказом МВС України від 16 лютого 2015 року №158 (далі - Інструкція №158), у разі затримання уповноваженими органами на території України іноземців або осіб без громадянства, які порушують законодавство України щодо порядку прибуття на територію України чи перебування або проживання на її території, зазначені особи до вирішення питання щодо їх реадмісії підлягають тимчасовому розміщенню в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - ПТПІ), у встановленому законодавством порядку.

Частиною 13 статті 289 КАС України передбачено, що умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Отже, у випадку відсутності співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації та неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи, особу може бути затримано на термін шість місяців, строк затримання такої особи може бути продовжено шляхом подачі відповідного адміністративного позову, який подається кожні шість місяців.

Аналогічні положення викладені в пункті 12 Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29.02.2016 № 141.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою ідентифікації відповідача та забезпечення його примусового видворення, позивачем надсилались запити щодо встановлення особи відповідача, зокрема: 09.01.2019 року та 14.01.2019 року позивачем на адресу Департаменту консульської служби МЗС України, а також 14.01.2019 року на адресу Надзвичайного і Повноважного Посла України в Турецькій Республіці, направлялися повідомлення про затримання відповідача та проханням щодо сприяння через можливості Посольства Народної Республіки Бангладеш в Анкарі в ідентифікації особи відповідача.

Крім того, листом від 14.03.2019 Адміністрація ДПС України звернулась до Департаменту консульської служби МЗС України з проханням доручити Посольству України в Республіці Польща повторно звернутися до Посольства Бангладеш у м. Варшава з метою встановлення термінів завершення процедур ідентифікації громадян Бангладеш, запити за якими були надіслані у 2018-2019 р.р., а також доручити Посольству України в Республіці Індія надіслати органам Бангладеш запити щодо ідентифікації і документування громадян, які зазначені у списку та інформаційній таблиці, що додаються до листа, зокрема й щодо відповідача.

Проте, на день звернення до суду з відповідним позовом про продовження строку затримання відповідача, відповіді на вказані запити не надходили.

З огляду на викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що даний позов про продовження строку затримання підлягає задоволенню, оскільки дії, які вживались позивачем під час перебування громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 у Волинському ПТПІ, були спрямовані на отримання документів з метою ідентифікації особи, як того вимагають положення чинного законодавства.

Частиною 18 статті 289 КАС України передбачено, що на час апеляційного оскарження іноземці або особи без громадянства, у яких відсутні документи, що дають право на виїзд з України, продовжують утримуватися у спеціально обладнаних для цих цілей приміщеннях органів (підрозділів) охорони державного кордону чи Служби безпеки України або в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Документи, що дають право на виїзд України у відповідача відсутні та у зв`язку із зверненням до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, відповідач продовжує утримуватись в Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на підставі ч. 18 статті 289 КАС України.

У підпункті "f" п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Європейський суд з прав людини у справі "Ливада проти України" (рішення від 26 червня 2014 року) зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в не допущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод. Застосування адміністративного затримання для забезпечення доступності особи для подальшого кримінального провадження становить свавільне позбавлення свободи.

Європейський суд з прав людини у справі "Амюр проти Франції" (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі "Дугуз проти Греції" (рішення від 06 березня 2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України затримання треба розуміти і як тимчасовий запобіжний кримінально-процесуальний, і як адміністративно-процесуальний заходи, застосування яких обмежує право на свободу та особисту недоторканність людини (абзац п`ятий пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2003 року №12-рп/2003).

З урахуванням вищенаведеного, з огляду на відсутність у відповідача документа, що дає право перебування на території України, колегія суддів дійшла висновку, що поданий позов є обґрунтованим, а захід застосований у відповідності до вимог законодавства та є співрозмірним.

Стосовно доводів апеляційної скарги про залучення відповідачу іншого представника всупереч волевиявленню відповідача, колегія суддів зазначає, що відмови від представника в суді першої інстанції відповідач не здійснював, а отже погодився на представництво ОСОБА_3 його інтересів.

Разом з тим, апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про те, що прикордонними органами не вжито належних заходів щодо проведення ідентифікації відповідача, оскільки здійснення позивачем заходів для ідентифікації та документування відповідача підтверджується матеріалами справи.

Також суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги щодо порушень норм процесуального права судом першої інстанції, оскільки представником відповідача під час апеляційного розгляду не було заявлено жодних додаткових клопотань, в тому числі й про дослідження нових доказів. Відтак апеляційним розглядом не встановлено будь-яких нових обставин, які б впливали на правильність рішення суду першої інстанції по суті пред`явленого позову.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відповідно до вимог ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Громадянина Народної республіки Бангладеш ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 01 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 19 серпня 2019 року.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Сушко О.О. Совгира Д. І.