Справа № 814/1439/15
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2019-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 серпня 2019 року

м. Київ

справа №814/1439/15

адміністративне провадження №К/9901/23081/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Білоуса О.В., Гімона М.М., Желтобрюх І.Л., перевіривши касаційну скаргу заступника Генерального прокурора на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» до Миколаївської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, за участі прокуратури Миколаївської області,

УСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся до суду касаційної інстанції з вказаною касаційною скаргою 14 серпня 2019 року.

Перевіряючи касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону, суд дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на таке.

Статтею 329 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.

Постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2019 року складена в повному обсязі 11 червня 2019 року. Строк на її касаційне оскарження закінчився 11 липня 2019 року.

Касаційну скаргу до суду подано 14 серпня 2019 року, тобто з пропуском строку касаційного оскарження.

Скаржник порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження. Як на підставу пропуску строку посилається на те, що рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року та постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2019 року у справі №814/1439/15 були оскаржені органами прокуратури (прокуратурою Одеської області) в межах строку, передбаченого статтею 329 КАС України, оскільки касаційна скарга подана 05 липня 2019 року (повторно 22 липня 2019 року). При цьому вказує, що прокурор діє не від імені органу прокуратури як юридичної особи, а виключно від імені держави. Своєчасно оскаржуючи судові рішення, органи прокуратури розраховували на те, що касаційна скарга буде прийнята до провадження та розглянута Верховним Судом у встановленому порядку. Однак ухвалами Верховного Суду від 16 липня 2019 року та від 02 серпня 2019 року касаційні скарги повернуто скаржнику, тому з цією касаційною скаргою звернувся заступник Генерального прокурора як прокурор вищого рівня відповідно до вимог частини третьої статті 24 Закону України «Про прокуратуру».

Також зазначає, що про ухвалу Верховного Суду від 02 серпня 2019 року про повернення касаційної скарги заступника прокурора Одеської області у цій справі Генеральній прокуратурі України стало відомо 06 серпня 2019 року за результатами моніторингу розміщених в Єдиному державному реєстрі судових рішень відомостей. А про постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2019 року стало відомо 06 серпня 2019 року після ознайомлення з ухвалою Верховного Суду від 02 серпня 2019 року та іншими рішеннями у цій справі з Єдиного державного реєстру судових рішень. За таких обставин, скаржник вважає, що строк на касаційне оскарження має обчислюватись з моменту, коли про постановлення рішення судом апеляційної інстанції стало відомо саме Генеральній прокуратурі України, так як вона не брала участі у розгляді справи, і оскаржувані судові рішення на її адресу не направлялися, а тому вона не мала об`єктивної можливості дізнатися про їх існування.

Оцінивши доводи заяви про поновлення строку на касаційне оскарження, проаналізувавши матеріали касаційної скарги, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання поважними причин пропуску скаржником строку на касаційне оскарження та задоволення заяви про поновлення цього строку, оскільки поважними визнаються обставини, які виникли або тривали протягом строку касаційного оскарження, є об`єктивними, не залежать від дій особи і пов`язані з дійсними істотними перешкодами для своєчасного вчинення особою процесуальних дій в конкретній справі. Наведені скаржником обставини не мають ознак об`єктивних істотних перешкод для вчасної реалізації процесуальних прав.

Щодо доводів скаржника про безпідставність повернення касаційної скарги прокуратури Одеської області, то колегія суддів зазначає, що матеріали касаційних скарг від 5 та 22 липня 2019 року не містили належних та допустимих доказів участі прокурора відділу прокуратури Одеської області Пашаєва Г.В. у судовому засіданні П`ятого апеляційного адміністративного суду 30 травня 2019 року, зокрема копії протоколу судового засідання. Не надано таких доказів скаржником і до втретє поданої касаційної скарги органів прокуратури у справі №814/1439/15.

Суд касаційної інстанції позбавлений можливості самостійно перевірити наведені скаржником обставини, оскільки матеріали справи №814/1439/15 перебувають у Миколаївському окружному адміністративному суді, а оскаржувані судові рішення не містять посилань на участь прокурора відділу прокуратури Одеської області Пашаєва Г.В. у розгляді справи.

Так, за правилами пункту 8.6. наказу Генеральної прокуратури України від 21 вересня 2018 року №186 «Про організацію діяльності прокурорів щодо представництва інтересів держави в суді та при виконанні судових рішень», касаційні скарги на судові рішення, у тому числі ухвали процесуального характеру, якщо вони підлягають оскарженню, подавати керівництву регіональних прокуратур, працівники яких брали участь у розгляді справ в апеляційній інстанції або виявили незаконні судові рішення, постановлені без участі прокурора.

Наведеним вимогам касаційна скарга прокуратури Одеської області не відповідала, оскільки не містила доказів участі її працівника у розгляді справи у суді апеляційної інстанції, на чому було наголошено в ухвалах Верховного Суду від 16 липня та 2 серпня 2019 року.

Суд касаційної інстанції звертає увагу, що право Генеральної прокуратури України на оскарження рішень у справі №814/1439/15 не ставиться під сумнів, оскільки вона є прокуратурою вищого рівня щодо прокуратури Миколаївської області, яка приймала участь у розгляді справи, про що зазначено в постанові суду апеляційної інстанції.

Щодо доводів скаржника про поновлення строку та про те, що про ухвалу Верховного Суду від 02 серпня 2019 року про повернення касаційної скарги заступника прокурора Одеської області у цій справі Генеральній прокуратурі України стало відомо 06 серпня 2019 року за результатами моніторингу розміщених в Єдиному державному реєстрі судових рішень відомостей, а про постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2019 року - 06 серпня 2019 року після ознайомлення з ухвалою Верховного Суду від 02 серпня 2019 року та іншими рішеннями у цій справі, суд касаційної інстанції зазначає таке.

Аналіз положень статей 5, 13, 328, 329 КАС України дозволяє дійти висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку, яке повинно бути реалізовано у встановлений вказаним Кодексом строк.

Згідно з частиною першою статті 45 КАС України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до пункту 6 частини п`ятої статті 44 КАС України, учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до статті 2 Закону України від 22 грудня 2005 року №3262-IV «Про доступ до судових рішень» (далі - Закон №3262-IV) усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - Реєстр). Реєстр - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі (стаття 3 цього Закону).

Згідно з частинами першою та другою статті 4 Закону №3262-IV судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону.

Колегія суддів зазначає, що поважними визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Слід зауважити, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 року у справі «Компанія «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А.» проти Іспанії»).

Відповідно до статті 1 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон №1697-VII), прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Статус прокурора визначено частиною другою статті 15 Закону №1697-VII, якою встановлено, що прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.

Згідно із частиною 4 статті 7 Закону №1697-VII, Генеральна прокуратура України є органом прокуратури вищого рівня щодо регіональних та місцевих прокуратур, а регіональна прокуратура є органом прокуратури вищого рівня щодо місцевих прокуратур, розташованих у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної регіональної прокуратури.

Генеральна прокуратура України організовує та координує діяльність усіх органів прокуратури з метою забезпечення ефективного виконання функцій прокуратури (частина перша статті 8 Закону №1697-VII).

За вказаного правового регулювання, Генеральна прокуратура України мала знати про результати розгляду справи №814/1439/15, яка розглядалась за участі прокурора Миколаївської області, і мала можливість в строк, передбачений нормами КАС України, оскаржити рішення у цій справі.

При цьому, неспроможність прокуратури Одеської області двічі належним чином оформити касаційну скаргу і додати до її матеріалів докази участі прокурора відділу прокуратури Одеської області Пашаєва Г.В. у розгляді справи у суді апеляційної інстанції, не є поважними причинами пропуску строку на касаційне оскарження.

Згідно з частиною третьою статті 332 КАС України, касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

За таких обставин, відповідно до правил статті 332 КАС України, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з установленням скаржнику строку для зазначення інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження та надання відповідних доказів.

Керуючись статтями 248, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави пропуску заступником Генерального прокурора строку на касаційне оскарження рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2019 року.

Касаційну скаргу заступника Генерального прокурора на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2019 року залишити без руху.

Надати скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для зазначення інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження та надання відповідних доказів.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали, а також у разі, якщо наведені скаржником підстави для поновлення строку касаційного оскарження будуть визнані судом неповажними, у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В.Білоус

Судді М.М.Гімон

І.Л.Желтобрюх