Справа № 280/2150/19
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2019-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
05 серпня 2019 року Справа № 280/2150/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Лазаренка М.С.,

за участю секретаря судового засідання Дєткова Р.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача Тіунова С.М.

представника відповідача Гембач Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 )

про визнання протиправними дій, скасування наказу та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

08 травня 2019 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 (далі - відповідач-1), Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач-2), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача-1 щодо призупинення позивачу виплати грошового забезпечення з 18 лютого 2019 року, направлення матеріалів службового розслідування до військової прокуратури Запорізького гарнізону та начальнику Запорізького зонального відділу Військової служби правопорядку, не виплаті щомісячні премії за лютий-березень, накладення на позивача дисциплінарного стягнення у виді "сувора догана";

- визнати протиправним та скасувати п. 2 п. 3 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 344 від 01 березня 2019 року "Про результати службового розслідування";

- визнати протиправним та скасувати п. 2, 2.1 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 436 від 21 березня 2019 року "Про результати службового розслідування";

- зобов`язати відповідача-2 здійснити нарахування та виплату щомісячні премії за лютий-березень 2019 року на користь позивача;

- стягнути з відповідача-2 на користь позивача моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн.

Ухвалою суду від 11.05.2019 вищевказану позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви строком 10 днів від дня одержання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. У встановлений строк позивач усунув недоліки позовної заяви, у зв`язку з чим, остання заява приведена у відповідність вимогам КАС України.

Ухвалою суду від 29.05.2019 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 27 червня 2019 року.

В підготовчому судовому засіданні 27 червня 2019 року оголошено перерву до 24 липня 2019 року.

22.07.2019 позивачем до суду подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій зазначено, що оскільки командир військової частини діяв як суб`єкт владних повноважень та реалізував свої управлінські функції від імені військової частини, вважає доцільним виключити командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 з переліку відповідачів по справі та усі позовні вимоги заявити до відповідача - Військової частини НОМЕР_1 .

24.07.2019 протокольною ухвалою прийнято заяву позивача про уточнення позовних вимог та ухвалено подальший розгляд справи здійснювати з урахуванням уточнень.

24.07.2019 протокольною ухвалою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 05.08.2019.

В обґрунтування позову зазначає, що 14.02.2019 року СВК 32 ВЧ НОМЕР_2 позивачу, як військовослужбовцю ЗСУ, учаснику бойових дій, який потребує санаторно-курортного лікування, була надана безоплатно санаторно-курортна путівка Міністерства оборони України до центру медичної реабілітації та санаторного лікування «Трускавецький» з датою заїзду 15.02.2019 року терміном на 21 день. 14.02.2019 особисто ОСОБА_1 командиру було надано рапорт на відпустку з виплатою грошової допомоги на оздоровлення з додання до рапорту копії путівки та медичної довідки. Тобто, з 14.02.2019 командиру військової частини було достовірно відомо, що позивач виїжджає на лікування і від командира не було жодних заперечень. Згідно графіку відпусток, щорічна відпустка позивача планувалась на січень-лютий 2019 року і тому за своєчасно була замовлена і путівка. Подаючи рапорт та добросовісно сподіваючись на виконання командиром обов`язків, покладених на нього діючим законодавством, 15.02.2019 року ОСОБА_1 виїхав до центру медичної реабілітації та санаторного лікування «Трускавецький», де і проходив лікування до 07.03.2019, про що свідчить Виписка з історії хвороби №564. Таким чином, позивач зазначає, що його знаходження на документально оформленому лікуванні, є поважною причиною відсутності на службі. Вважає дії відповідача протиправними, а накази «Про результати службового розслідування» такими, що порушують його права та підлягають скасуванню.

20.06.2019 представником відповідача надано суду відзив (вх. №25347), у якому зазначає, що проти позову заперечує у зв`язку з наступним. Свій від`їзд до санаторію майор юстиції ОСОБА_1 мотивує тим. що 14.02.2019 написав рапорт на щорічну основну відпустку за 2019 рік терміном на 30 діб з 16.02.2019 (вих. №755 від 15.02.2019). Проте даний рапорт, на підставі пункту 186 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», не був задоволений у зв`язку з тим, що згідно графіку відпусток на той час у щорічній відпустці за 2018 рік перебувала офіцер юридичної групи лейтенант юстиції ОСОБА_3 тимчасово виконуюча обов`язки помічника командира з правової роботи (учасник бойових дій. посвідчення НОМЕР_3 від 07.10.2016 року), а відпустка майора юстиції ОСОБА_1 спланована на січень, липень 2019 року. Медична довідка військової частини НОМЕР_2 від 14.02.2019 №24, надана майору юстиції ОСОБА_1 , не звільняє його від виконання службових обов`язків, а лише носить рекомендаційний характер щодо його подальшого лікування, про що надали пояснення начальник військового шпиталю військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_4 та лікар ОСОБА_5 . Фактично обов`язки військовослужбовець ОСОБА_1 в період з 18.02.2019 по 11.03.2019 не виконував, що підривало встановлений порядок несення військової служби під час оголошення особливого періоду Указом Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Позивач з`явився на військову службу 11.03.2019 року, у зв`язку з чим відповідачем поновлено виплату грошового забезпечення з 12 березня 2019 року. Позивач своїми необґрунтованими діями створив такі умови, які перешкоджають дотриманню військової дисципліни в частині, підтримання у військовій частині порядку, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність. Позовні вимоги не підлягають задоволенню з підстав того, що жодного порушення з боку командування військової частини при звільненні позивача не виявлено, дії посадових осіб відповідали нормам чинного законодавства. У зв`язку з вищевикладеним просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

25.06.2019 позивачем надано суду відповідь на відзив (вх. №26171), у якій вказує, що також, неправомірними діями відповідача позивачу заподіяна моральна шкода, що виражається в моральних переживаннях у зв`язку з винесенням неправомірних наказів, позбавленням премії, направлення матеріалів щодо нього до військової прокуратури, безпідставним накладенням дисциплінарного стягнення. Просить позов задовольнити.

11.07.2019 представником відповідача надано суду заперечення на відповідь на відзив (вх..28529), в яких зазначено, що командування військової частини НОМЕР_1 вважає, що залучення до справи у якості відповідача командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , відповідача 2: військової частини є некоректним, оскільки спір має публічно-правовий характер, командир військової частини діє як суб`єкт владних повноважень, та реалізує саме управлінські функції від імені держави (військової частини НОМЕР_1 ). Командування військової частини на місцях здійснюється саме командиром військової частини, тому вважають, що по даній справі одна і та сама особа не може бути залучена відповідачем 1 та відповідачем 2 одночасно.

Під час розгляду справи по суті позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, з підстав, викладених в адміністративному позові та у відповіді на відзив. Просили суд задовольнити позовні вимоги повністю.

Представник відповідача проти позову заперечив, з підстав, викладених у відзиві та запереченнях. Просить суд відмовити у задоволені позову.

05 серпня 2019 року у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, вислухавши думку сторін по справі, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у період з 29.12.2017 року по 17.05.2019 на посаді помічника командира з правової роботи - начальник юридичної групи, має статус учасника бойових дій.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №344 від 01.03.20019 року «Про результати службового розслідування», а саме наказано:

- п.2. в порядку пункту 15 абзацу 8 розділу 1 помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи-начальнику юридичної групи майору юстиції М`якенькому Ю.В. призупинити виплату грошового забезпечення з 18.02.2019 року;

- п.3. заступнику командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення-начальнику відділення надати помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи, в порядку ст.85 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, копії матеріалів службового розслідування для направлення до військової прокуратури Запорізького гарнізону та начальнику Запорізького зонального відділу Військової служби правопорядку.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 436 від 21.03.2019 року «Про результати службового розслідування», а саме наказано:

- п.2. помічнику командира бригади з фінансово-економічної служби роботи відповідно до Наказу МОУ №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам,

-п.2.1. в порядку пункту 5 абзацу 1 розділу 16, за невихід на службу без поважних причин, щомісячні премії за лютий-березень 2019 року, помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи - начальнику юридичної групи, майору юстиції ОСОБА_1 не виплачувати.

- п.3. за порушення вимог ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України та ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, на підставі пункту В ст.68 Дисциплінарного статуту Збройних сил України майора юстиції ОСОБА_1 , помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи-начальника юридичної групи притягнути до дисциплінарної відповідальності, а саме накласти дисциплінарне стягнення сувора догана.

04.04.2019 року ОСОБА_1 був ознайомлений з Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №344 від 01.03.2019 «Про результати службового розслідування» та Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №436 від 21.03.2019 «Про результати службового розслідування».

Позивач, не погодившись з правомірністю дій відповідача та винесеними ним наказами звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням військової служби та правовий статус військовослужбовця регулюються нормами Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Указу Президента України «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», Наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», Наказу Міністерства оборони України «Про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України» від 21.11.2017 №608, Наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Інструкції з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх облік в Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту» від 29.11.2018 року №604, Наказу Міністерства оборони України від 04.11.2016 №591 «Про затвердження Інструкції про організацію санаторно-курортного лікування, медичної та медико психологічної реабілітації у Збройних Силах України», Дисциплінарного статуту Збройних сил України від 15.03.2018 №2337-VIII, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України від 24.03.1999 №548-ХІV.

Із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у період з 29.12.2017 року по 17.05.2019 на посаді помічника командира з правової роботи - начальник юридичної групи, має статус учасника бойових дій.

14.02.2019 року СВК 32 ВЧ НОМЕР_2 позивачу, як військовослужбовцю Збройних Сил України, учаснику бойових дій, який потребує санаторно-курортного лікування, була надана безоплатно санаторно-курортна путівка Міністерства оборони України до центру медичної реабілітації та санаторного лікування «Трускавецький» з датою заїзду 15.02.2019 року та датою від`їзду 07.03.2019.

14.02.2019 особисто ОСОБА_1 командиру Військової частини НОМЕР_1 було надано рапорт на щорічну основну відпустку за 2019 рік терміном на 30 діб з 16.02.2019 (вих. №755 від 15.02.2019) з виплатою грошової допомоги на оздоровлення з доданням до рапорту копії путівки та медичної довідки.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Згідно ч. 1 ст. 10-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів. Час для проїзду до місця проведення зазначеної відпустки і назад не надається. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

Відповідно до ч. 2 ст. 10-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано.

Указом Президента України № 1153/2008 від 10 грудня 2008 року затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Пунктом 180 вказаного положення передбачено, що військовослужбовці мають право на відпустки. Надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них здійснюється відповідно до порядку, встановленого Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з п. 186 положення, щорічна основна відпустка надається згідно з графіком відпусток на наступний рік, що до 1 грудня затверджується командиром (начальником), який має право надавати відпустки військовослужбовцям, і доводиться під підпис до відома кожного військовослужбовця.

Щорічна основна відпустка надається військовослужбовцю з урахуванням необхідності підтримання постійної бойової готовності та проведення заходів з підготовки військових частин, часу використання відпусток у попередньому році, побажань і сімейних обставин військовослужбовця, висновку (постанови) військово-лікарської комісії.

Згідно з п. 188 Положення, облік відпусток, що надаються військовослужбовцям, та постійний контроль за наданням відпусток згідно із затвердженими графіками відпусток здійснюються штабами військових частин. Накази командирів (начальників) військових частин про надання щорічних основних відпусток видаються не пізніше ніж за два тижні до встановленого графіком відпусток строку на підставі рапорту військовослужбовця, розглянутого його прямим начальником.

Відповідно до графіку відпусток військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 на 2019 рік відпустка майора юстиції ОСОБА_1 спланована на січень, липень 2019 року. (а.с.81)

Тому, посилання позивача, що згідно графіку відпусток, його щорічна відпустка планувалась на січень-лютий 2019 року і тому за воєчасно була замовлена і путівка, судом до уваги не беруться.

Крім того, позивач, 14.02.2019, подаючи рапорт командиру Військової частини НОМЕР_1 14.02.2019 на щорічну основну відпустку за 2019 рік терміном на 30 діб з 16.02.2019, вважаючи, що від командира не було жодних заперечень, вирішив, що йому надано відпустку.

Відповідно до п. 8.11. Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, що затверджена наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170, про вибуття військовослужбовців у відпустку, відкликання із щорічних основних відпусток у випадках, визначених пунктом 192-1 Положення, та їх повернення з відпустки оголошується в наказі командира військової частини по стройовій частині.

Відповідно до п.1 розділу IX наказу Міністерства оборони України № 591: керівники структурних підрозділів Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, командувачі видів, родів військ Збройних Сил України, командувачі військ оперативних командувань, командири з`єднань та військових частин, начальники військових навчальних закладів, керівники установ, організацій Збройних Сил України забезпечують виконання планів відпусток військовослужбовців та вживають заходів щодо повного використання незалежно від пори року виділених санаторно-курортних путівок, не допускають випадків затримання виїзду до центрів (санаторіїв) осіб, які отримали санаторно-курортні путівки.

Проте вищевказаний рапорт позивача, на підставі пункту 186 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», не був задоволений у зв`язку з тим, що згідно графіку відпусток на той час у щорічній відпустці за 2018 рік перебувала офіцер юридичної групи лейтенант юстиції ОСОБА_3 тимчасово виконуюча обов`язки помічника командира з правової роботи, а відпустка майора юстиції ОСОБА_1 спланована на січень, липень 2019 року.

Відповідно до зворотного талону до путівки №702 ОСОБА_1 з 16.02.2019 по 07.03.2019 знаходився в Центрі медичної реабілітації та санаторного лікування «Трускавецький», який розташований за адресою: 82200, Львівська обл., м.Трускавець, вул..Городище, 4.

В період з 18.02.2019 року по 11.03.2019 позивач самовільно залишив військову частину. Військовослужбовцю не надавалось право командиром військової частини - НОМЕР_1 залишати розташування військової частини.

Самовільне залишення військової частини - є таке залишення частини або місця служби, що вчинено без дозволу начальника (командира), який згідно з законодавством уповноважений надавати такий дозвіл.

По даному факту наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19.02.2019 №306 «Про призначення службового розслідування» призначено службове розслідування, відповідно до пункту 85 Дисциплінарний статут Збройних Сил України, наказу Міністерства оборони України № 608.

За результатами службового розслідування наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2019 №344 «Про призначення службового розслідування» встановлено, що майор юстиції ОСОБА_1 18.02.2019 не вийшов на службу. Під час розшукових дій майор юстиції ОСОБА_1 вийшов на телефонний зв`язок та повідомив, що знаходиться в м. Трускавець, Львівської області на санаторному лікуванні та повертатись не збирається. Свій від`їзд до санаторію майор юстиції ОСОБА_1 мотивує тим. що 14.02.2019 написав рапорт на щорічну основну відпустку за 2019 рік терміном на 30 діб з 16.02.2019 (вих. №755 від 15.02.2019). Проте даний рапорт, на підставі пункту 186 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», не був задоволений у зв`язку з тим, що згідно графіку відпусток на той час у щорічній відпустці за 2018 рік перебувала офіцер юридичної групи лейтенант юстиції ОСОБА_3 тимчасово виконуюча обов`язки помічника командира з правової роботи (учасник бойових дій. посвідчення НОМЕР_3 від 07.10.2016 року), а відпустка майора юстиції ОСОБА_1 спланована на січень, липень 2019 року. Медична довідка військової частини НОМЕР_2 від 14.02.2019 №24, надана майору юстиції ОСОБА_1 , не звільняє його від виконання службових обов`язків, а лише носить рекомендаційний характер щодо його подальшого лікування. Станом на 01.03.2019 майор юстиції ОСОБА_1 на службу не з`явився, що становить 11 діб. Таким чином своїми діями, а саме: «нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад десять діб, вчинене в умовах особливого періоду», майор юстиції ОСОБА_1 скоїв діяння, в яких вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №344 від 01.03.20019 року «Про результати службового розслідування», а саме:

- п.2. наказано в порядку пункту 15 абзацу 8 розділу 1 помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи-начальнику юридичної групи майору юстиції М`якенькому Ю.В. призупинити виплату грошового забезпечення з 18.02.2019 року;

- п.3. наказано заступнику командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення-начальнику відділення надати помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи, в порядку ст.85 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, копії матеріалів службового розслідування для направлення до військової прокуратури Запорізького гарнізону та начальнику Запорізького зонального відділу Військової служби правопорядку.

Грошове забезпечення військовослужбовця - це державні кошти, використання яких здійснюється на підставі наказу Міністерства оборони України №260.

Пунктом 5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 306 від 19.02.2019 року, помічнику командира бригади з фінансово-економічної роботи - начальнику служби відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 призупинено виплату грошового забезпечення майору юстиції ОСОБА_1 з 18 лютого 2019 року до встановлення причини відсутності.

Відповідно до пункту 15 абзацу 8 розділу І наказу Міністерства оборони України №260: "військовослужбовцям, які самовільно залишили військову частину або місце служби виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільно залишення військової частини або місця служби та поновляється з дня повернення ".

Суд зазначає, що оскільки ОСОБА_1 самовільно залишено військову частину з 18.02.2019, то відповідачем відповідно до норм чинного законодавства правомірно призупинено виплату грошового забезпечення.

З приводу дій відповідача щодо направлення матеріалів службового розслідування до Військової прокуратури та Військової служби правопорядку суд зазначає наступне.

Службовим розслідуванням встановлено, що в діях позивача вбачались ознаки кримінального злочину передбачено частиною 4 статтею 407 Кримінальний кодекс України.

Відповідно зі статтею 45 Дисциплінарного статуту командири, які не порушили кримінальну справу за наявності ознак злочину, несуть відповідальність згідно із законом.

Згідно з п. 24 розділу II наказу Міністерства оборони України № 604 у разі набуття ознак кримінального правопорушення у діях військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, командири (начальники) військових частин протягом робочого дня письмово повідомляють про це начальника органу управління Військової служби правопорядку та відповідного військового прокурора, у зоні діяльності яких військова частина виконує завдання за призначенням

На виконання п. 24 розділу II наказу Міністерства оборони України № 604 командиром військової частини направлено матеріали службового розслідування до органу управління Військової служби правопорядку та військового прокурора Запорізького гарнізону для прийняття правового рішення (вих. № 1556 від 12.03.2019). Крім того, службове розслідування направлено до Державного Бюро розслідування, відкрите кримінальне провадження (витяг з ЄРДР 0000034 від 09.04.2019 року).

Крім того, відповідно до п.3 Наказу командира військової частини №436 від 21.03.2019 за порушення вимоги статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на підставі пункту "в" статті 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України наказано майора юстиції ОСОБА_1 , помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи - начальника юридичної групи, притягнути до дисциплінарної відповідальності, а саме накласти дисциплінарне стягнення у вигляді "сувора догана'".

Накладати дисциплінарне стягнення за порушення військової дисципліни - це обов`язок командира згідно з Військовою присягою і військовими статутами, навіть короткочасна відсутність військовослужбовця на службі може негативно вплинути на виконання завдань. Порушення встановленого порядку несення військової служби ставить серйозну суспільну небезпечність оскільки військова служба - це особливий вид державної служби щодо захисту Батьківщини, а підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність є обов`язковим.

Відповідно до пункту «в» статті 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: сувора догана.

Суд, зазначає, що оскільки майор юстиції ОСОБА_1 , всупереч інтересам служби, та порушення вимог ст. 3-6, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 65 Конституції України в умовах особливого періоду без дозволу командира 18 лютого 2019 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , службові обов`язки не виконував, заходів для повернення на військову службу не здійснював, відповідачем правомірно притягнуто його до дисциплінарної відповідальності, передбаченої пунктом «в» статті 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Відповідно до статті 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України усі дисциплінарні стягнення, крім позбавлення військового звання, накладені на військовослужбовців і не скасовані до дня звільнення їх у запас чи відставку, втрачають чинність з дня звільнення.

У зв`язку з тим, що наказом командира військової частини №118 від 17.05.2019 року майора юстиції ОСОБА_1 звільнено з військової служби, відповідно до статті 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, накладене на нього дисциплінарне стягнення у вигляді «суворої догани» втратило чинність з 17.05.2019.

Щодо позовної вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача по невиплаті щомісячної премії за лютий-березень суд зазначає, що воно також задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.

Пунктом 2 наказу командира військової частини №436 від 21.03.2019 року: наказано помічнику командира бригади з фінансово-економічної роботи - начальнику служби відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260:

2.1.В порядку пункту 5 абзацу 1 розділу XVI, за невихід на службу без поважних причин, щомісячні премії за лютий-березень 2019 року, помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи - начальнику юридичної групи, майору юстиції ОСОБА_1 не виплачувати.

Відповідно до пункту 5 абзацу 1 розділу XVI наказу Міністерства оборони України №260, військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках:

за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Майор юстиції ОСОБА_1 був відсутній на службі в період з 18.02.2019 по 11.03.2019, тобто в лютому та березні місяці, у зв`язку з чим щомісячна премія йому відповідачем не виплачувалася правомірно.

Тобто, відповідач діяв в межах повноважень відповідно до норм чинного законодавства та правомірно виніс оскаржувані накази, у зв`язку з чим вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача щодо призупинення позивачу виплати грошового забезпечення з 18 лютого 2019 року, направлення матеріалів службового розслідування до військової прокуратури Запорізького гарнізону та начальнику Запорізького зонального відділу Військової служби правопорядку, не виплаті щомісячні премії за лютий-березень, накладення на позивача дисциплінарного стягнення у виді "сувора догана"; визнання протиправним та скасування п. 2 п. 3 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 344 від 01 березня 2019 року "Про результати службового розслідування"; визнання протиправним та скасування п. 2, 2.1 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 436 від 21 березня 2019 року "Про результати службового розслідування"; зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату щомісячні премії за лютий-березень 2019 року на користь позивача, заявлені безпідставно та не підлягають задоволенню.

Вимога позивача про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 50000 гривень є похідною від вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо призупинення позивачу виплати грошового забезпечення з 18 лютого 2019 року, направлення матеріалів службового розслідування до військової прокуратури Запорізького гарнізону та начальнику Запорізького зонального відділу Військової служби правопорядку, не виплаті щомісячні премії за лютий-березень, накладення на позивача дисциплінарного стягнення у виді "сувора догана"; визнання протиправним та скасування п. 2 п. 3 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 344 від 01 березня 2019 року "Про результати службового розслідування"; визнання протиправним та скасування п. 2, 2.1 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 436 від 21 березня 2019 року "Про результати службового розслідування".

За відсутності правових підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо призупинення позивачу виплати грошового забезпечення з 18 лютого 2019 року, направлення матеріалів службового розслідування до військової прокуратури Запорізького гарнізону та начальнику Запорізького зонального відділу Військової служби правопорядку, не виплаті щомісячні премії за лютий-березень, накладення на позивача дисциплінарного стягнення у виді "сувора догана"; визнання протиправним та скасування п. 2 п. 3 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 344 від 01 березня 2019 року "Про результати службового розслідування"; визнання протиправним та скасування п. 2, 2.1 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 436 від 21 березня 2019 року "Про результати службового розслідування", відсутні і підстави для стягнення моральної шкоди, тому в цій частині вимоги позивача також не підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів ч.1 та ч.2 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є такими, що задоволенню не підлягають.

У зв`язку із відмовою у задоволенні адміністративного позову, розподіл судових витрат згідно ст. 139 КАС України судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст.9, 139, 243-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними дій, скасування наказу та стягнення моральної шкоди відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 14.08.2019.

Суддя М.С. Лазаренко