Справа № 461/3212/17
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2019-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

14 серпня 2019 року

Київ

справа №461/3212/17

адміністративне провадження №Зі/9901/257/19

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Єресько Людмили Олександрівни, Загороднюка Андрія Григоровича, Соколова Володимира Миколайовича та заяву про розгляд заяви про відвід в режимі відеоконференції в адміністративній справі за касаційною скаргою Львівської міської ради на ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 11 грудня 2018 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2019 року у справі № 461/3212/17 за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, Львівського міського голови Садового А.І., Львівської обласної ради, Голови Львівської обласної ради О. Ганущина, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, третя особа - Комунальна 5-а стоматологічна поліклініка про скасування ухвал,

ВСТАНОВИВ:

12 серпня 2019 року Позивач подав заяву про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду Єресько Людмили Олександрівни, Загороднюка Андрія Григоровича, Соколова Володимира Миколайовича у вказаній справі.

Заява мотивована особистою зацікавленістю колегії суддів при вирішенні спору, які викликають сумнів у неупередженості і об`єктивності суддів. Цей висновок позивач зробив з ухвали Верховного Суду від 22 липня 2019 року у цій справі, якою було повернуто без розгляду заяву його представників - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відвід суддів Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О., Загороднюка А.Г., Соколова В.М. у цій справі.

Позивач вказує, що цією ухвалою колегія суддів позбавила його права на отримання юридичної допомоги і на вільний вибір представників. До того ж, при відкритті касаційного провадження у цій справі за касаційною скаргою Львівської міської ради, суд не звернув увагу, що вона була підписана не адвокатом. Допуск до справи представника Львівської міської ради та не допуск його представників позивач оцінює як порушення рівності учасників процесу. Позивач вважає, що вказана ухвала Верховного Суду не відповідає міжнародному законодавству, згода на обов`язковість якого надано Україною, порушує його конституційні права і свободи, прийнята всупереч існуючій практиці Європейського суду з прав людини та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням викладеного позивач, посилаючись на пункти 2, 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - «КАС України»), просить задовольнити його заяву про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О., Загороднюка А.Г., Соколова В.М.

За наслідками вирішення питання про обґрунтованість заявленого відводу суд на підставі частини четвертої статті 40 КАС України постановив ухвалу від 12 серпня 2019 року, якою визнав необґрунтованими заявлені позивачем підстави для відводу колегії суддів і передав заяву про відвід на автоматизований розподіл для визначення в порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу судді, який вирішуватиме питання про відвід за цією заявою.

За наслідками автоматизованого розподілу заяву позивача про відвід колегії суддів передано на розгляд судді Мартинюк Н.М.

Позивач одночасно із заявою про відвід колегії суддів подав також заяву про розгляд його заяви про відвід в режимі відеоконференції у Львівському окружному адміністративному суді або Галицькому районному суді міста Львова, або Сихівському районному суді міста Львова, які знаходяться за однією адресою: місто Львів, вулиця Чоловського, 2. Цю заяву позивач обґрунтовує посиланням на статтю 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також тим, що учасники справи відповідно до статті 195 КАС України мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, а обов`язок забезпечити проведення відеоконференції покладається на суд, який отримав судове рішення про проведення відеоконференції, незалежно від спеціалізації та інстанції суду, який прийняв таке рішення.

Відповідно до частини восьмої статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, якому передано заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Заява позивача про розгляд його заяви про відвід колегії суддів в режимі відеоконференції не може бути задоволена з огляду на те, що така заява розглядається суддею, якому передано на вирішення заяву про відвід, в порядку письмового провадження. Одночасно, частина одинадцята статті 40 КАС України встановлює, що питання про відвід має бути розглянуто не пізніше двох днів з дня надходження заяви про відвід.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заяв про відвід, Верховний Суд виходить з такого.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частини першої якої суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Водночас, суд вважає за необхідне вказати, що відповідно до частини третьої статті 39 КАС України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим.

Суд звертає увагу на те, що для відведення суддів необхідно обґрунтувати наявність обставин, які викликають сумнів у їх неупередженості або об`єктивності.

Розглянувши заяву позивача, проаналізувавши наведені у ній аргументи, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається позивач, не можуть бути підставою для висновку про заінтересованість колегії суддів у результаті розгляду справи або що колегія суддів, визначена для розгляду цієї справи, може проявити упередженість при її розгляді.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 КАС України).

Викладені позивачем у заяві причини для відводу колегії суддів Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О., Загороднюка А.Г., Соколова В.М. зводяться до незгоди з процесуальними рішеннями колегії суддів у цій справі, що за нормами частини 4 статті 36 КАС України не може бути підставою для відводу судді.

Інших обґрунтованих підстав, які б свідчили про особисту упередженість колегії суддів Єресько Л.О., Загороднюка А.Г., Соколова В.М. або їхню необ`єктивність під час розгляду справи № 461/3212/17 позивач у своїй заяві про відвід не зазначив.

До того ж, слід вказати, що абзацом другим підпункту 11 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України встановлено, що представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 1 січня 2020 року. Позивач не врахував цю норму, наводячи аргументи про протиправне відкриття судом касаційного провадження за наслідками касаційної скарги Львівської міської ради, яка підписана не адвокатом.

Верховний Суд наголошує, що головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України" зазначено, що "у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду". Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що "особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного". Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але "вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими".

Судді повинні розглядати справи неупереджено, на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чиєї сторони або з будь-якої причини.

Неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Слово "неупереджений" передбачає відсутність упередженості, як реальної, так і суб`єктивної.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 1950 року вимагає від суду у межах своїх повноважень бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (справа "Ветштайн проти Швейцарії").

Зі змісту заяви позивача про відвід колегії суддів Єресько Л.О., Загороднюка А.Г., Соколова В.М. випливає, що обґрунтування цієї заяви побудовано на особистих припущеннях позивача, які не знаходять свого підтвердження матеріалами справи.

При об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. У вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (справа "Морель проти Франції", пункти 45-50; справа "Пескадор Валеро проти Іспанії", пункт 23) або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (справа "Лука проти Румунії", пункт 40), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (справа "Ветштайн проти Швейцарії", пункт 44; справа "Пабла Кю проти Фінляндії", пункт 30; справа "Мікалефф проти Мальти", пункт 96).

У рішенні в справі "Білуха проти України" від 9 листопада 2006 року Європейський суд з прав людини з посиланням на його усталену практику вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (пункт 49).

Крім того, відвід може бути задоволений лише у разі неможливості ухвалення суддею об`єктивного рішення у справі, відповідно до пункту 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23.

Проаналізувавши викладені в заяві позивача про відвід доводи, суд дійшов висновку про відсутність визначених процесуальним законом підстав для відводу колегії суддів Єресько Л.О., Загороднюка А.Г., Соколова В.М. у цій справі. Заява не містить посилання на обставини, які за суб`єктивними чи об`єктивними критеріями виключають участь цих суддів у розгляді цієї справи, відповідно до статті 36 КАС України, а доводи заяви та зазначені у ній міркування зводяться до припущень заявника та не доводять наявності обставин, які викликали б сумнів у неупередженості або об`єктивності зазначених суддів при розгляді цієї справи.

Отже, не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами. Тобто, відвід повинен бути вмотивований з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Наведені у заяві доводи, за яких, на думку позивача, є сумнів у неупередженості або об`єктивності суддів мають суб`єктивний характер, оскільки жодного прикладу вчинення ними дій, які б свідчили про їхню упередженість чи ставили б під сумнів безсторонність суддів, не наведено.

Розглянувши заяву позивача про відвід колегії суддів Єресько Л.О., Загороднюка А.Г., Соколова В.М., проаналізувавши аргументи цієї заяви, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається позивач не є підставою вважати, що судді, визначені для розгляду цієї справи, можуть проявити упередженість при її розгляді.

Відтак, передбачених статтею 36 КАС України підстав для відводу колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Єресько Л.О., Загороднюка А.Г., Соколова В.М. у цій справі немає.

Керуючись статтями 36, 40 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про розгляд в режимі відеоконференції його заяви про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Єресько Людмили Олександрівни, Загороднюка Андрія Григоровича, Соколова Володимира Миколайовича в адміністративній справі за касаційною скаргою Львівської міської ради на ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 11 грудня 2018 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2019 року у справі № 461/3212/17 за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, Львівського міського голови Садового А.І., Львівської обласної ради, Голови Львівської обласної ради О. Ганущина, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, третя особа - Комунальна 5-а стоматологічна поліклініка про скасування ухвал.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Єресько Людмили Олександрівни, Загороднюка Андрія Григоровича, Соколова Володимира Миколайовича в адміністративній справі за касаційною скаргою Львівської міської ради на ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 11 грудня 2018 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2019 року у справі № 461/3212/17 за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, Львівського міського голови Садового А.І., Львівської обласної ради, Голови Львівської обласної ради О. Ганущина, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, третя особа - Комунальна 5-а стоматологічна поліклініка про скасування ухвал.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

Суддя Н.М. Мартинюк