Справа № 160/3653/19
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року Справа № 160/3653/19

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

22.04.2019р. ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови в призначенні одноразової допомоги позивачу як члену сім`ї ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок нещасного випадку на виробництві;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачеві одноразову допомогу як члену сім`ї ОСОБА_2 , що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату та одноразову допомогу, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, як особі, що перебувала на утриманні ОСОБА_2 .

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у 2015 році помер її чоловік у зв`язку з чим з січня 2016 року її син ОСОБА_2 почав проживати з нею так як позивач є непрацездатною особою похилого віку. 27.10.2017р . із сином позивача ОСОБА_2 стався нещасний випадок на виробництві зі смертельним наслідком. У лютому 2019 року позивач звернулася до відповідача із заявою для призначення та виплати їй одноразової допомоги та щомісячних страхових виплат у зв`язку зі смертю сина, до якої надала, зокрема, акт від 11.02.2019р. про проживання без реєстрації.22.03.2019р. позивач звернулася до відповідача із додатковою заявою про призначення одноразової допомоги та щомісячних страхових виплат у відповідності до законодавства України, на яку отримала лист-відповідь №31.1.-07/3105 від 11.04.2019р. про відсутність правових підстав для призначення одноразової допомоги. Позивач вважає незаконною та протиправною таку бездіяльність відповідача щодо відмови у призначенні їй одноразової допомоги, оскільки вона як мати потерпілого ОСОБА_2 , який по день смерті проживав із нею однією сім`єю та здійснював за нею догляд, має право на отримання такої одноразової допомоги, при цьому, позивач вказує на те, що відмовляючи їй у призначенні такої допомоги, відповідачем не було враховано акт від 11.02.2019р.

Ухвалою суду від 06.05.2019р. було відкрито провадження у даній справі, призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) згідно до ч.2, п.3 ч.6 ст.12, п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України та, зокрема, зобов`язано відповідача надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст.162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.2).

Ухвалою суду від 22.05.2019р., за клопотанням відповідача, було замінено первісного відповідача у цій справі з Дніпровського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на належного відповідача - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на підставі ст.48 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.54).

21.05.2019р., на виконання вимог вищевказаної ухвали суду від 06.05.2019р., Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області подало до канцелярії суду письмовий відзив на позов, у якому просило відмовити позивачеві у задоволенні її позовних вимог повністю посилаючись на те, що згідно довідки від 27.12.2019 №1750 виданої Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради до складу сім`ї позивача ніхто крім неї не входить. Відповідач зазначає, що разом з вказаною довідкою позивачем було надано акт про проживання без реєстрації від 11.02.2019, в якому її сусіди підтверджують, що ОСОБА_2 починаючи з 01.01.2016 постійно мешкав за адресою: АДРЕСА_1 та здійснював догляд за своєю похилою матір`ю, проте, даний акт не є офіційним документом для підтвердженням факту перебування в сімейних відносинах та проживання однією сім`єю загиблого ОСОБА_2 зі своєю матір`ю, оскільки за відсутності відповідної довідки (яка передбачена діючим законодавством), такий факт може бути встановлено лише в судовому порядку в рамках цивільного судочинства, та такий документ, як акт проживання без реєстрації, відсутній в переліку документів необхідних для призначення одноразової страхової виплати членам сім`ї загиблого. Окрім того, як зазначає відповідач, в акті проведення спеціального розслідування нещасного випадку (форми H-5) ОСОБА_2 , на момент смерті, було 58 років, тобто статус дитини він втратив і місце проживання останнього вказано за адресою: АДРЕСА_2 та нa момент смерті загиблий ОСОБА_2 мав неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідач вказує на те, що 17.04.2019 до відділення Фонду звернулась громадянка ОСОБА_4 - мати ОСОБА_3 , із заявою про призначення їх сину страхових виплат у зв`язку зі смертю годувальника, до якої надала документи необхідні для призначення страхових виплат, зокрема, довідку від 17.04.2019р. Квартального комітету №7, в якій зазначено, що загиблий ОСОБА_2 постійно проживав до дня смерті за адресою: АДРЕСА_2 , разом з дружиною ОСОБА_4 та неповнолітнім сином- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому дана довідка суперечить інформації викладеній в акті про проживання без реєстрації, яку надано позивачем, щодо місця проживання ОСОБА_2 , а також складу сім`ї загиблого. Також і відповідач зазначає, що ч.6 ст.42 Закону України №1105 не передбачено поділ одноразової допомоги сім`ї загиблого між членами декількох сімей за різними ознаками: за законом та встановленим фактом спільного проживання однією сім`єю, та враховуючи, що в матеріалах страхової справи загиблого ОСОБА_2 мають місце суперечливі відомості щодо кола осіб, які складали його сім`ю, а робочим органам Фонду не надано право самостійно встановлювати юридичні факти, зокрема факт проживання однією сім`єю, а також те, що в документах наданих позивачем відсутні докази проживання позивача та її сина однією сім`єю, у відділення Фонду немає правових підстав для призначення позивачеві одноразової допомоги як члену сім`ї загиблого а тому питання щодо призначення такої допомоги може бути вирішено лише за наявності рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю з загиблим ОСОБА_2 (а.с.42-44).

Згідно з п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України, оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч.2 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, рішення у даній адміністративній справі приймається 05.06.2019р. у межах строку, встановленого ч.2 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наданих суду документів судом встановлені наступні обставини у справі.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є матір`ю ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок нещасного випадку на виробництві, що підтверджується копіями паспорта позивача, свідоцтва про народження, свідоцтва про смерть, акта форми Н-1 про нещасний випадок на виробництві та акта форми Н-5 (а.с.10-12,18-32).

Згідно акту від 11.02.2019р. про проживання без реєстрації підтверджено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , починаючи з 01.01.2016р. по ІНФОРМАЦІЯ_1 . (день смерті) постійно мешкав за адресою: АДРЕСА_1 та здійснював догляд та утримання за своєю похилою матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується його копією, наявною у справі (а.с.15).

22.03.2019р. ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області із заявою про призначення їй одноразової допомоги та щомісячних страхових виплат у зв`язку зі смертю сина ОСОБА_2 , що підтверджується копією відповідної заяви (а.с.16).

Листом №31.1-07/3105 від 11.04.2019р. відповідач повідомив позивача про те, що постановою Дніпровського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області №0402/10949/10949/1 від 10.04.2019р. їй призначено щомісячну страхову виплату та, що правових підстав для призначення їй одноразової виплати, як утриманці, немає відповідно до п.5.2.5 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України №11 від 19.07.2018р., що підтверджується копією відповідного листа та копією наведеної постанови (а.с.17,51).

Вказаний спір виник у зв`язку із незгодою позивача з бездіяльністю відповідача щодо відмови в призначенні одноразової допомоги позивачу як члену сім`ї ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок нещасного випадку на виробництві у зв`язку з чим позивач просить визнати таку бездіяльність протиправною та зобов`язати відповідача виплатити їй таку одноразову допомогу, посилаючись на необґрунтованість такої відмови.

При цьому, вирішуючи даний спір, суд виходить із того, що відповідно до встановлених судом обставин справи, відповідачем були вчинені активні дії щодо відмови позивачеві у призначенні одноразової допомоги, а тому слід вийти за межі позовних вимог та розглянути саме дії відповідача щодо відмови у призначенні позивачеві спірної одноразової допомоги відповідно до вимог ст.ст. 5, 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для часткового задоволення позову позивача в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в призначенні одноразової допомоги позивачу як члену сім`ї ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок нещасного випадку на виробництві, з мотивів викладених у листі №31.1-07/3105 від 11.04.2019р. та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 22.03.2019р. в частині призначення їй одноразової допомоги та прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні, вимог чинного законодавства України та повноважень органів Фонду соціального страхування України, виходячи з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я регулюються Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №1105).

Частиною 1 ст.36 Закону №1105 визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.41 Закону №1105 встановлено, що у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Такими непрацездатними особами є, зокрема, особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якщо вони не працюють; непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Статтею 42 Закону №1105 встановлені щомісячні страхові виплати та інші витрати на відшкодування шкоди.

Так, ч.6 ст.42 Закону №1105 встановлено, що у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Частиною 1 ст.44 Закону №1105 визначено, що Фонд розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів.

За нормами ч.2 ст.43 Закону №1105, Фонд приймає рішення про виплати у разі втрати годувальника за умови подання таких документів, які видаються відповідними організаціями у триденний строк з моменту звернення заявника:

1) копії свідоцтва органу реєстрації актів цивільного стану про смерть потерпілого;

2) довідки житлово-експлуатаційної організації, а за її відсутності - довідки виконавчого органу ради чи інших документів про склад сім`ї померлого, у тому числі про тих, хто перебував на його утриманні, або копії відповідного рішення суду;

3) довідки житлово-експлуатаційної організації, а за її відсутності - виконавчого органу ради про батьків або іншого члена сім`ї померлого, який не працює та доглядає дітей, братів, сестер чи онуків померлого, які не досягли восьмирічного віку;

4) довідки навчального закладу про те, що член сім`ї потерпілого віком від 18 до 23 років, який має право на відшкодування шкоди, навчається за денною формою навчання;

5) довідки навчального закладу інтернатного типу про те, що член сім`ї потерпілого, який має право на відшкодування шкоди, перебуває на утриманні цього закладу.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, а також і одноразова допомога виплачується кожній особі, яка перебувала на утриманні потерпілого, померлого від нещасного випадку на виробництві, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

При цьому, для прийняття рішення про виплати у разі втрати годувальника приймається Фондом за умови подання, зокрема, довідки житлово-експлуатаційної організації, а за її відсутності - довідки виконавчого органу ради чи інших документів про склад сім`ї померлого, у тому числі про тих, хто перебував на його утриманні, або копії відповідного рішення суду.

Так, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, разом із заявою про призначення щомісячних страхових виплат та одноразової допомоги позивачем був наданий до Фонду акт від 11.02.2019р. про проживання без реєстрації про підтвердження того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , починаючи з 01.01.2016р. по ІНФОРМАЦІЯ_1 . (день смерті) постійно мешкав за адресою: АДРЕСА_1 та здійснював догляд та утримання за своєю похилою матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.15), тобто надано документ на підтвердження перебування позивача, як непрацездатної матері померлого від нещасного випадку на виробництві ОСОБА_2 , на утриманні останнього.

При цьому, підписи сусідів, якими складено цей акт, підтверджено директором Комунального підприємства «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради Файфером С.М. , про що на акті міститься його підпис та печатка підприємства (а.с.15).

Разом з тим, зі змісту листа відповідача №31.1-07/3105 від 11.04.2019р. щодо відмови у призначенні позивачеві одноразової допомоги судом встановлено, що відповідачем, без будь-яких причин, не було враховано вищевказаний акт від 11.02.2019р. про проживання померлого однією сім`єю із своєю матір`ю без реєстрації та жодної правової оцінки надано йому не було, що підтверджується копією відповідного листа (а.с.17).

Отже, суд приходить до висновку, що вищевказані дії відповідача щодо відмови у призначенні позивачеві одноразової допомоги без наведення будь-якого мотивування та без надання оцінки акту від 11.02.2019р. є протиправними.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, відповідачем не було надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність дій відповідача щодо відмови у призначенні позивачеві одноразової допомоги без надання оцінки поданих нею документів з урахуванням норм вищенаведеного законодавства та обставин встановлених судом.

При цьому, є безпідставними посилання відповідача у відзиві на позов на те, що підставами для відмови у призначенні позивачеві одноразової допомоги стало те, що акт від 11.02.2019р. не є офіційним документом для підтвердженням факту перебування в сімейних відносинах та проживання однією сім`єю загиблого ОСОБА_2 зі своєю матір`ю; в матеріалах страхової справи загиблого ОСОБА_2 мають місце суперечливі відомості щодо кола осіб, які складали його сім`ю, оскільки вказаних обґрунтувань та мотивів лист відповідача №31.1-07/3105 від 11.04.2019р., яким повідомлено позивача про відмову у призначенні одноразової допомоги (а.с.17), не містять, а відповідно до вимог абз.2 ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суб`єкт владних повноважень в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Також є безпідставною відмова відповідача у виплаті позивачеві одноразової грошової допомоги на підставі п.5.2.5 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України №11 від 19.07.2018р., оскільки вказаний нормативно-правовий акт не відповідає вимогам ч.6 ст.42 Закону 1105, який носить вищу силу та встановлює право на виплату одноразової допомоги у разі смерті потерпілого членам його сім`ї.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність дій відповідача щодо відмови у призначенні позивачеві вищенаведеної одноразової допомоги, відповідач діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, судом встановлено порушення вищенаведеними діями відповідача прав та інтересів позивача на належне соціальне забезпечення, які підлягають судовому захисту шляхом визнання таких дій протиправними.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача виплатити позивачеві одноразову допомогу як члену сім`ї ОСОБА_2 , що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату та одноразову допомогу, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, як особі, що перебувала на утриманні ОСОБА_2 , оскільки адміністративний суд не наділений повноваженнями спонукати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, у такому випадку, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням правової оцінки суду, наведеної у такому судовому рішенні, з урахуванням повноважень адміністративного суду, визначених ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

На цій підставі адміністративні суди, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 КАС України критеріям, не втручаються у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що найбільш ефективний із можливих способів захисту порушеного права за умови визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у призначенні позивачеві одноразової допомоги, є саме зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 22.03.2019р. в частині призначення їй одноразової допомоги та прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні, вимог чинного законодавства України та повноважень органів Фонду соціального страхування України.

За викладених обставин, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем згідно квитанції №20289484 від 15.04.2019р. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 384 грн. 20 коп. (768,40 грн./2) (а.с.3).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області щодо відмови в призначенні одноразової допомоги ОСОБА_1 як члену сім`ї ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок нещасного випадку на виробництві, з мотивів викладених у листі №31.1-07/3105 від 11.04.2019р.

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області (49020, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, буд.93, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 22.03.2019р. в частині призначення їй одноразової допомоги та прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні, вимог чинного законодавства України та повноважень органів Фонду соціального страхування України.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області (49020, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, буд.93, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) - судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 384 грн. 20 коп. (триста вісімдесят чотири грн. 20 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва