Справа № 640/643/19
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/643/19 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 серпня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

суддя-доповідач Сорочка Є.О.,

суддів Пилипенко О.Є.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Генеральної прокуратури України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2019 року, що прийняте у місті Києві, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Генеральної прокуратури України, які полягають у відмові листом від 03.01.2019 № 14/2/1-1вих-19 у наданні відповіді по суті на адвокатський запит адвоката Парінової М.В. в інтересах ОСОБА_1 від 21.12.2018;

- зобов`язати Генеральну прокуратуру України надати відповідь по суті та копії документів на адвокатський запит ОСОБА_2 ., в інтересах ОСОБА_1 від 21.12.2018, а саме: надати інформацію та копії документів, які направлялися в Посольство України в Канаді у період з березня 2016 року по липень 2018 року Генеральною прокуратурою України, стосовно наявності кримінальних проваджень відносно громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2019 року позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення, а провадження у справі закрити, оскільки вважає, що спір у даній справі не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 21.12.2018 адвокат Парінова М.В. в інтересах ОСОБА_1 звернулась до Генеральної прокуратури з адвокатським запитом, у якому на підставі статей 20, 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та Закону України "Про інформацію" просила надати інформацію та копії документів, які направлялися в Посольство України в Канаді у період з березня 2016 року по липень 2018 року Генеральною прокуратурою України, стосовно наявності кримінальних проваджень відносно громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Листом від 03.01.2019 № 14/2/1-1вих-19 Генеральна прокуратура України повідомила адвоката Парінову М.В., що запитувані матеріали містять відомості досудового розслідування, які відповідно до статті 222 Кримінального процесуального кодексу України можуть бути розголошені лише з письмового дозволу слідчого або прокурора, і лише в тому об`ємі, який вони визнають можливим. Відповідні дозволи стороною обвинувачення надані не були, тому надати запитувані матеріали не вбачається можливим.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що відмова у наданні запитуваної інформації порушує право позивача на доступ до інформації та положення статті 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 № 2657-XII (далі - Закон № 2657-XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Згідно частини другої статті 11 Закону № 2657-XII кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Відповідно до пунктів 1, 7 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: 1) звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб); 7) збирати відомості про факти, що можуть бути використані як докази, в установленому законом порядку запитувати, отримувати і вилучати речі, документи, їх копії, ознайомлюватися з ними та опитувати осіб за їх згодою.

Адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту (частина перша статті 24 Закону № 5076-VI).

Згідно частини другої статті 24 Закону № 5076-VI орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

Аналіз викладених норм свідчить, що органи державної влади, їх посадові та службові особи зобов`язані надавати на адвокатський запит інформацію, необхідну адвокату для надання правової допомоги клієнту.

Водночас, як зазначалося, відмовляючи у наданні запитуваної інформації щодо документів, які направлялися в Посольство України в Канаді у період з березня 2016 року по липень 2018 року Генеральною прокуратурою України, стосовно наявності кримінальних проваджень відносно громадянина ОСОБА_1 , відповідач послався на положення кримінального процесуального законодавства України, вказавши, що запитувана інформація та документи містять відомості досудового розслідування, на розголошення яких відсутній відповідний дозвіл сторони обвинувачення.

Дійсно, відповідно до частини першої статті 24 Закону № 5076-VI надання адвокату інформації та копій документів, отриманих під час здійснення кримінального провадження, здійснюється в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом.

Так, згідно частини першої статті 222 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим.

Згідно пункту 5 частини першої статті 3 КПК досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Таким чином, інформацію (відомості), що отримана (отримані) у кримінальному провадженні моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і до закриття кримінального провадження, може бути надано на відповідний адвокатський запит лише з дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим.

Водночас, на інформацію, отриману чи створену після закінчення досудового розслідування, зокрема після закриття кримінального провадження, положення частини першої статті 222 КПК не розповсюджується, а тому орган державної влади не вправі посилатися на відсутність дозволу сторони обвинувачення як на підставу відмову у наданні інформації та документів на адвокатський запит.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечено відповідачем в апеляційній скарзі постановою прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України від 01.03.2016 закрито кримінальне провадження № 0000209 від 06.03.2014 за підозрою ОСОБА_1 народження у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 191 Кримінального кодексу України, у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення його винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Враховуючи закриття 01.03.2016 кримінального провадження відносно позивача, то на запитувану адвокатом інформацію за період з березня 2016 року по липень 2018 року положення частини першої статті 222 КПК не розповсюджуються. Доказів того, що запитувана позивачем інформація була отримана та стосувалася інших кримінальних проваджень, досудове розслідування яких здійснювалося у період з березня 2016 року по липень 2018 року відповідачем надано не було, а матеріали справи не містять.

Таким чином, відповідач протиправно відмовив у наданні матеріалів, запитуваних адвокатом Паріновою М.В. в інтересах ОСОБА_1 . При цьому, колегія суддів наголошує, що такою відмовою відповідач порушив право позивача на одержання інформації, необхідної для реалізації його прав, свобод і законних інтересів.

Щодо доводів про те, що позивач не був безпосереднім запитувачем спірної інформації, то суд апеляційної інстанції звертає увагу, що така інформація запитувалася в інтересах позивача його представником - адвокатом Паріновою М.В. у межах договору про надання позивачу правової допомоги, а тому підстави вважати непорушеними права позивача у спірних правовідносинах відсутні.

Щодо юрисдикції спору у даній справі, то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини першої статті 4 КАС передбачено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За змістом пункту 7 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства (пункт 2 частини другої статті 19 КАС).

Беручи до уваги викладені норми, оскільки спірні правовідносини пов`язані із отриманням інформації, яка стосується позивача та не є відомостями, отриманими (створеними) у досудовому розслідувані, то на спір у даній справі поширюється компетенція адміністративного суду, а отже підстави для закриття провадження у справі відсутні.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Генеральної прокуратури України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя О.Є. Пилипенко

Суддя І.В. Федотов