Справа № 400/2161/19
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2019-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2019 р. № 400/2161/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Лісовської Н.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідача:Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001
про:визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу від 20.05.2019 р. № Ф-78502-17,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування здійсненого відповідачем в інформаційній системі органу доходів і зборів нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - ЄСВ) у сумі 5211,36 грн, визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 20.05.2019 р. № Ф-78502-17.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що з 01.10.2018 р. по 25.03.2019 р. працював юрисконсультом Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України". За вказаний період позивач зупинив право на заняття адвокатською діяльністю. Відповідач нарахував недоїмку з ЄСВ за IV квартал 2018 р. та І квартал 2019 р. у сумі 5211,36 грн. Такі дії відповідача позивач вважає протиправними.

Відповідач 09.08.2019 р. подав відзив на позов, в якому зазначив, що відповідно до змін до Закону № 2464, які набули чинності 01.01.2017 р., сплата самозайнятою особою єдиного внеску навіть за відсутності доходу є обов`язком. Оскаржувана вимога сформована на підставі даних з інформаційної системи "Податковий блок" в автоматичному режимі.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

Позивач отримав право на заняття адвокатською діяльністю 01.04.2014 р., що підтверджується відповідним свідоцтвом (а. с. 17-18). З 28.03.2019 р. позивач зупинив право на заняття адвокатською діяльністю.

Платником ЄСВ позивач зареєстрований з 27.07.2015 р. (а. с. 31).

З 02.12.2016 р. по 25.03.2019 р. позивач працював на посаді юрисконсульта юридичної служби Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (а. с. 23).

З індивідуальних відомостей про застраховану особу вбачається, що з грудня 2016 р. по березень 2019 р. включно страхові внески сплачувалися за позивача страхувальником - Миколаївською філією державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (а. с. 24-26).

20.05.2019 р. відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-78502-17 на суму 5211,36 грн (а. с. 13).

Як зазначив позивач та не заперечив відповідач, заборгованість у сумі 5211,36 грн нарахована за IV квартал 2018 р. та І квартал 2019 р.

Таким чином, спірні правовідносини виникли внаслідок різного тлумачення сторонами порядку обчислення і сплати ЄСВ адвокатом як самозайнятою особою.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регламентовано ПК України.

Так, за визначенням пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих… за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску встановлено положеннями Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464), згідно з ч. 2, 3 ст. 9 якого, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до ч. 8 вказаної статті платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно з пп. 2 п. 1 ст. 7 Закону № 2464, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Водночас, перелік платників та особливості сплати єдиного внеску в залежності від категорії унормовано статтею 4 Закону № 2464.

Так, особи, які провадять у тому числі адвокатську діяльність та отримують дохід від цієї діяльності, віднесені згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 до платників єдиного внеску.

Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності. При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 05.11.2018 р. по справі № 820/1538/17 і від 28.03.2019 р. по справі №820/6324/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, суд враховує, що питання заняття адвокатською діяльністю регулюються Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076), згідно зі ст. 13 якого, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 вказаного Закону, право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності. Право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється: з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката (п. 1 ч. 3 ст. 31).

Положеннями ст. 32 цього Закону встановлено підстави, за наявності яких припиняється право на заняття адвокатською діяльністю шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Виходячи зі змісту ч. 5, 6 ст. 31 Закону № 5076, протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України. Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України (ч. 1 ст. 17 Закону № 5076).

Отже, правовим наслідком зупинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість заняття адвокатською діяльністю на певний строк, у той час як наслідком припинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість її подальшого здійснення взагалі, у зв`язку з чим анулюється свідоцтво на заняття адвокатською діяльністю.

Матеріалами справи підтверджено, що з 28.03.2019 р. позивач зупинив право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено того, що позивач у IV кварталі 2018 р. та І кварталі 2019 р. здійснював адвокатську діяльність та отримував від неї дохід, що свідчить про відсутність у нього обов`язку сплати єдиного внеску як самозайнятої особи в розумінні законодавства про зайнятість населення.

Поряд з цим, відповідно до облікових карток Пенсійного фонду України про застраховану особу позивача, форми ОК-7 і ОК-5, єдиний внесок за нього у спірний період сплачував роботодавець - Миколаївська філія державного підприємства "Адміністрація морських портів України".

Таким чином, відповідач не навів суду переконливих аргументів та доказів на їх підтвердження, які б обґрунтовували правомірність нарахування позивачу ЄСВ у сумі 5211,36 грн. Викладене є підставою для задоволення позову.

Щодо обраного позивачем способу захисту його порушеного права в частині позовної вимоги про визнання протиправним та скасування здійсненого відповідачем в інформаційній системі органу доходів і зборів нарахування ЄСВ у сумі 5211,36 грн, суд зазначає, що таке формулювання позовних вимог не відповідає ч. 1 ст. 5 КАС України. Фактично позивач оскаржує дії відповідача по нарахуванню недоїмки з ЄСВ у сумі 5211,36 грн.

Таким чином, слід визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування позивачу недоїмки з ЄСВ у сумі 5211,36 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Позивач надав дві квитанції про сплату судового збору в загальній сумі 1536,80 грн (а. с. 4-5). Оскільки позовні вимоги про визнання протиправними дій та визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу є пов`язаними, судовий збір необхідно було сплатити лише за одну вимогу, тобто 768,40 грн. Отже, судовий збір у сумі 768,40 грн підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Решта судового збору вважається надмірно сплаченою та може бути повернута за клопотанням позивача за ухвалою суду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закон України "Про судовий збір".

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 39394277) про визнання протиправним та скасування здійсненого відповідачем в інформаційній системі органу доходів і зборів нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - ЄСВ) у сумі 5211,36 грн, визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 20.05.2019 р. № Ф-78502-17 - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Миколаївській області щодо нарахування ОСОБА_1 недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 5211,36 грн.

3. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Миколаївській області про сплату боргу (недоїмки) від 20.05.2019 р. № Ф-78502-17.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 39394277) судовий збір у сумі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім грн 40 коп.) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 20.08.2019 р.

Суддя Н. В. Лісовська