Справа № 200/8919/19-а
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2019-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2019 р. Справа№200/8919/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради (далі - відповідач), відповідно до якого просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради щодо невиплати ОСОБА_1 державної соціальної допомоги особам з інвалідністю за період з 01.01.2015 року по 31.03.2019 року (включно);

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради нарахувати та виплатити заборгованість зі сплати державної соціальної допомоги особам з інвалідністю ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 року по 31.03.2019 року (включно).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є інвалідом 3 групи, внутрішньо переміщеною особою та перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Селидівської міської ради, як отримувач допомоги з інвалідністю.

Позивач зазначає, що відповідач, з січня 2015 року по березень 2019 року, припинив виплату пенсії позивачу, з підстав, не передбачених законодавством України.

Крім цього позивач зазначив, що з квітня 2019 року виплату допомоги по інвалідності поновлено, але заборгованість за період 01.01.2015 року по 31.03.2019 року позивачу не виплачена.

Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсії з січня 2015 року по березень 2019 року протиправною та такою, що порушує вимоги Конституції України.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, надав письмовий відзив, відповідно до якого зазначив, що припинення виплати державної соціальної допомоги позивачу пояснює посиланням на постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» (далі - Постанова КМУ № 509), від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (далі - Постанова КМУ № 637) та від 08 червня 2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (далі - Постанова КМУ № 365).

Крім того, зазначив, що 01.04.2019 року позивач звернувся до управління із заявами про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг та про призначення державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю ІІІ групи.

01.04.2019 року позивач отримав довідку № 1428- про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи за місцем його фактичного проживання.

Після звернення позивача із заявою про призначення державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю ІІІ групи виплата соціальної допомоги була поновлена.

Відповідач звернув увагу на те, що оскільки державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію та особам з інвалідністю ІІІ групи не передбачена в Конституції України, то на неї не поширюються й визначені її статтею 22 гарантії щодо заборони скасування чи звуження змісту та обсягу прав, визначених, зокрема, у статтях 46,48 Основного Закону України.

Також зазначив, що у зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови № 335 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365», відповідно до якої суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковується в органах, що здійснює соціальні виплати та виплачується на умовах окремого порядку, визначеного КМУ.

Тобто, соціальна допомога позивача за період з січня 2015 року по березень 2019 року призначена, нарахована та облікована в управлінні соціального захисту населення Селидівської міської ради та буде виплачуватися на умовах окремого порядку, який ще не прийнято.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19 липня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі № 200/8919/19-а за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та відстрочено позивачу сплату судового збору до прийняття рішення по суті.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути дану справу у письмовому провадженні, на підставі наявних у суду матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Позивач перебуває на обліку відповідача як отримувач соціальної допомоги з інвалідності, є особою з інвалідністю 3-ї групи, що підтверджується матеріалами відповідної справи та йому призначена державна соціальна допомога, що не заперечується відповідачем та підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 та довідкою МСЕК від 27.11.2013 року.

ОСОБА_1 був взятий на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, що підтверджується відповідною довідкою управління соціального захисту населення від 01 квітня 2019 року № 1428-, згідно з якою позивач постійно проживав за адресою: АДРЕСА_2 і перемістився та зареєструвався за адресою: АДРЕСА_3 .

Місто АДРЕСА_4 включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р.

Згідно довідки про нараховану, сплачену та обліковану суму судом встановлено, що виплата пенсії позивачу у період січень 2015 року - березень 2019 року виплата соціальної допомоги особам з інвалідністю не здійснювалась, з 01 квітня 2019 року відповідач поновив виплату соціальної допомоги позивачу.

Відповідач факт припинення виплати соціальної допомоги позивачу у період січень 2015 року - березень 2019 року не заперечує.

В силу положень частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи (а тому і органи та посадові особи пенсійного фонду України, як органи виконавчої влади), зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 згідно Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають прав на пенсію та особам з інвалідністю» державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю - щомісячна державна допомога, що надається відповідно до норм цього Закону у грошовій формі особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю.

Статтею 10 вказаного закону встановлено, що державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державна соціальна допомога на догляд виплачуються щомісячно за поточний місяць.

В силу форс-мажорних обставин (проведення антитерористичної операції у Донецькій області) виплата соціальної допомоги позивачеві відповідачем була припинена з 01.01. 2015 року по 31.03.2019 року, а, відтак, суми невиплаченої заборгованості слід вважати боргом, який виник не з вини позивача.

З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 перемістився з окупованої території не з власної вини, а через існування об`єктивних перешкод, а саме: проведення антитерористичної операції на території Донецької області.

Постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016р. «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» затверджений Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Згідно з п. 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

На день розгляд справи окремий порядок Кабінетом Міністрів України не прийнятий.

При цьому, статтею 11 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають прав на пенсію та особам з інвалідністю» передбачено, що суми державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державної соціальної допомоги на догляд, не одержані своєчасно з вини органу, який призначає або виплачує відповідну допомогу, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. При цьому виплата допомоги за минулий час здійснюється виходячи із прожиткового мінімуму, затвердженого на момент її виплати, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини допомоги у зв`язку з порушенням строків її виплати особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю здійснюється згідно із законом.

Тобто, саме згідно з законом, а не з постановою Кабінету Міністрів України виплачується борг отримувачам допомоги за минулий час без обмеження будь-яким строком.

З вказаних підстав, суд не бере до уваги посилання відповідача на постанови Кабінету Міністрів України, які мають підзаконну силу.

Статтями 2 та 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Крім того, суд зазначає, що за змістом норм ст.ст. 113, 116, 117 Конституції України, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року та № 2-рп-99 від 02 березня 1999 року висловив позицію, згідно з якою Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Судом встановлено, що жодних змін у вказаний Закон з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймались.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

При цьому, суд ще раз акцентує свою увагу на тому, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або «інші права», як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен всіляко сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту шляхом зобов`язання відповідача вчинити дії, варто зважати на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Відповідно до ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.

Виходячи з вищенаведеного, суд доходить до висновку, що бездіяльність відповідача, щодо невиплати за минулий період сум заборгованості соціальної допомоги є протиправними, а вимога позивача щодо зобов`язання відповідача виплатити заборгованість за період з 01 січня 2015 року по 31 березня 2019 року є обґрунтованою.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19 липня 2019 року суд відстрочив позивачеві сплату судового збору до прийняття рішення у справі.

Нормами частини другої статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Судом встановлено, що станом на момент прийняття рішення у справі, судові витрати позивачем не оплачені.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення на користь Державного бюджету України судового збору в розмірі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради.

Приписами п.1 ч. 1 ст. 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, дане рішення суду підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись Конституцією України, Законами України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, Про судовий збір, «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають прав на пенсію та особам з інвалідністю» Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод статтями 2, 9, 77, 133, 139, 241-246, 262, 263, 291, 371 КАС України, суд

В И РІ Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради (місцезнаходження: вул. Пушкіна, буд. 8, м. Селидове, Донецька область, 85401, ) щодо невиплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) державної соціальної допомоги особам з інвалідністю за період з 01.01.2015 року по 31.03.2019 року включно;

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради (місцезнаходження: вул. Пушкіна, буд. 8, м. Селидове, Донецька область, 85401, ) нарахувати та виплатити заборгованість зі сплати державної соціальної допомоги особам з інвалідністю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за період з 01.01.2015 року по 31.03.2019 року включно.

Стягнути на користь Державного бюджету України (Державна судова адміністрація України, розрахунковий рахунок: 6001, ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача 899998, код класифікації 22030106) судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради (місцезнаходження: вул. Пушкіна, буд. 8, м. Селидове, Донецька область, 85401, ).

В частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць рішення суду виконується негайно.

Повний текст судового рішення складений 16 серпня 2019 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у випадку розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч