Справа № 712/6919/19
Суддя: Ісаєнко Юлія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 712/6919/19 Суддя (судді) першої інстанції: Марцішевська О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Земляної Г.В., Мельничука В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 07.05.2019 у справі за адміністративним позовом Придніпровського районного відділу у м. Черкаси УДМС України в Черкаській області до громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України,

В С Т А Н О В И В:

Придніпровський районний відділ у м. Черкаси УДМС України в Черкаській області звернувся до суду з позовною заявою до громадянина Азербайджану ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 05.07.2019 позов задоволено.

Примусово видворено громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, апелянтом подано апеляційну скаргу з підстав неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Доводи апелянта, зокрема, обґрунтовані тим, що судом першої інстанції не було враховано всіх доводів відповідача при розгляді справи, взято до уваги в якості доказу інформацію з електронної системи, до якої відсутній відкритий доступ, та витяг з неї, завірений службовою особою позивача, що на переконання апелянта, є сумнівним доказом.

Крім того, апелянтом зазначено про те, що суд долучив до справи відповідь Держприкордонслужби, в якому містяться дані про перетин кордону відповідачем останній раз 13.02.2015 на виїзд з України, що не збігається з твердженням позивача і суду щодо прибуття відповідачем на територію України 08.04.2016. Вказані обставини викликають сумніви у відповідача стосовно належності наданих позивачем доказів.

Також, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги факт наявності у відповідача боргу перед громадянином України ОСОБА_2 в розмірі 2800 дол. США, що вказує на неврахування інтересів кредиторів під час прийняття оскаржуваного рішення суду.

Справа розглянута у порядку письмового провадження відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 21.05.2019 контролюючим органом виявлено факт порушення громадянином Республіки Азербайджан ОСОБА_1 законодавства в міграційній сфері та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП у зв`язку з закінченням терміну перебування та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Так, перевіркою встановлено, що 13.02.2015 відносно відповідача було прийнято рішення про примусове повернення з України, про що свідчить штамп в паспорті іноземця.

Згідно з даними Адміністрації прикордонної служби, відповідач 13.02.2015 року вибув з території України.

28.07.2016 відносно відповідача вдруге було прийняте рішення про примусове повернення з України у строк до 27.08.2016. Вказаним рішенням встановлено, що відповідач прибув в Україну 08.04.2016, де проживав у м. Черкаси та по закінченню терміну перебування за межі України не виїхав, чим грубо порушив правилами перебуванння іноземців на території України. Вказане рішення відповідач не виконав, хоча надав письмове зобов`язання від 28.07.2016 про залишення території України не пізніше 27.08.2016 року.

Згідно частини 3 статті 3 розділу І Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Абзацом 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що наявності обставин, передбачених ст.ст. 30, 31 «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», які забороняють примусове видворення відповідача не встановлено

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що у позивача наявні боргові зобов`язання перед ОСОБА_2 згідно договору позики від 20.08.2017 в розмірі 2800 дол.США, позаяк взяті зобов`язання про повернення боргу до 20.08.2018 відповідач взяв всупереч раніше взятому на себе зобов`язанню від 28.07.2016 про залишення території України не пізніше 27.08.2016 року на виконання рішення про примусове повернення з України.

Окрім цього, суд апеляційної інстанції зазначає, що вказана обставина в розумінні чинного законодавства, зокрема, Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» не може бути підставою для залишення відповідача на території України, враховуючи факт порушення останнім законодавства в міграційній сфері.

Так, згідно з відомостями Державної прикордонної служби України від 01.06.2019 громадянин Республіки Азейбарджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 28.07.2016 року по день отримання запиту не перетинав державного кордону України.

Також, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на неналежність наданих позивачем доказів, оскільки згідно з відомостями Державної прикордонної служби України від 01.06.2019 (а.с.52) громадянин Республіки Азейбарджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 13.02.2015 виїхав з території України, ці ж дані співпадають з даними з інтегрованої міжвідомчої інформаційної системи «Аркан». Суд приходить до висновку про відповідність таких доказів вимогам ст.ст. 73-76 КАС України, що не спростовано апелянтом обґрунтованими доводами.

Відповідачем в апеляційній скарзі не спростовано факт порушення законодавства в міграційній сфері, а судом не встановлено наявності обставин, передбачених Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», які забороняють примусове видворення відповідача.

Крім того, суд першої інстанції вірно встановив той факт що іноземний громадянин знаходиться на території України незаконно, ухиляється від виїзду з України, а законних підстав перебування його на території України не встановлено, що вказує на обгрунтованість висновків суду першої інстанції.

У зв`язку з вище викладеним, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв законне рішення в справі.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 05.07.2019 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Ю.А. Ісаєнко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя В.П. Мельничук