Справа № 240/6036/18
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2019-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/6036/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Токарева М.С.

Суддя-доповідач - Сапальова Т.В.

14 серпня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Залімського І. Г. Мацького Є.М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Колісниченко Ю.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: Мягченко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання повторно розглянути заяву та прийняти рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою,

В С Т А Н О В И В :

в грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправними дій Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо відмов у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 1,00 га, в с. Миролюбівка від 25.07.2018 року та 28.08.2018 року; зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву та прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства площею 1,00 га в с.Миролюбівка.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року позов задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що земельна ділянка, яку позивачка бажає отримати у власність, знаходиться під арештом на підставі ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 13.03.2018 року, тому Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області правомірно відмовило позивачці у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Позивачка у відзиві на апеляційну скаргу заперечила проти її доводів і зазначив, що ухвала Богунського районного суду м. Житомира від 13.03.2018 року містить заборону відчуження громадського пасовища площею 0,40 га, водночас, земельна ділянка, яку позивачка бажає отримати у власність, розміщена в іншому місці.

Позивачка та її представник в судовому засіданні заперечили проти доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням одинадцятої сесії Миролюбівської сільської ради Житомирського району Житомирської області ХХIV скликання від 26 лютого 2004 року "Про надання згоди на безоплатну передачу земельних ділянок" для ведення особистого селянського господарства із земель резерву Миролюбівської сільської ради ОСОБА_1 виділено 1,00 га землі та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою.

Рішенням двадцять п`ятої сесії Миролюбівської сільської ради Житомирського району Житомирської області 7 скликання від 27 червня 2018 року № 315 "Про погодження на надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельних ділянок з метою передачі їх у власність для ведення особистого селянського господарства на території Миролюбівської сільської ради" ОСОБА_1 надано погодження та дозвіл на розробку проекту землеустрою.

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із заявою про надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 1,0 га, на території Житомирського району за межами населених пунктів Миролюбівської сільської ради Житомирської області.

Листом від 25.07.2018 №Ш-6942/0-4085/0/22-18 ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви, оскільки земельна ділянка, яку вона бажає отримати у власність, розташована на масиві земельних ділянок із визначеними кадастровими номерами, на які, а так само на всі земельні ділянки, утворені та розташовані у їх межах, накладено арешт ухвалою слідчого судді Богунського районного суду від 13.03.2018 по справі № 295/2837/18 шляхом накладення заборони на їх використання та відчуження.

У серпні 2018 року ОСОБА_1 повторно звернулася до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, додавши до неї передбачені законодавством документи.

Листом від 28.08.2018 № Ш-7696/0-4650/0/22-18 позивачці повторно відмовлено у задоволенні заяви з аналогічних підстав, вказаних в листі від 25.07.2018 №Ш-6942/0-4085/0/22-18.

Не погодившись з вказаною відмовою, позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не навів підстав, передбачених частиною сьомою статті 118 ЗК України, для відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до п. "а" ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Частинами 1-3 ст. 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених вказаним Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Згідно з п. "б" ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства), забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 ст. 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі, якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17 та від 07.02.2019 в справі № 814/702/17.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи встановлено, що в якості підстави для відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідач зазначив про те, що земельна ділянка, яку позивачка бажає отримати у власність, знаходиться під арештом на підставі ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 13.03.2018 року.

Згідно з ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 13.03.2018 в справі № 295/2837/18 накладено арешт на земельні ділянки із визначеними кадастровими номерами та на всі земельні ділянки, утворені та розташовані в їх межах, шляхом накладення заборони на їх використання та відчуження. Покладено на Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області заборону розглядати та приймати рішення про передачу в приватну власність земельних ділянок за вказаними в резолютивній частині цієї ухвали кадастровими номерами.

Водночас, в оскаржуваних відповідях Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, оформлених листами від 25.07.2018 року №Ш-06942/0-4085/0/22-18 та від 28.08.2018 року №Ш-7996/0-4650/0/22-18, відповідач не зазначив про те, що спірна земельна ділянка накладається на земельну ділянку (ділянки) з кадастровим номером, зазначеним в ухвалі Богунського районного суду м.Житомира від 13.03.2018 року про накладення арешту.

При цьому колегія суддів не бере до уваги посилання відповідача на окреме доручення від 11.01.2019 року та інформацію, надану у відповідь на вказане окреме доручення, оскільки вказані викопіювання сформовані після виникнення спірних правовідносин та не були покладені в основу оскаржуваних рішень.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Водночас, відповіді Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, оформлені листами від 25.07.2018 року №Ш-06942/0-4085/0/22-18 та від 28.08.2018 року №Ш-7996/0-4650/0/22-18, не відповідають вказаним вище критеріям, зокрема, необґрунтовано, недобросовісно та без використання повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

З урахуванням наведеного вище колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач не розглянув належним чином клопотання ОСОБА_1 , зокрема, не зазначив відомості про те, що земельна ділянка, яку бажає отримати позивачка у власність для ведення особистого селянського господарства, накладається на земельну ділянку (ділянки) з кадастровим номером, зазначеним в ухвалі Богунського районного суду м.Житомира від 13.03.2018 року про накладення арешту.

Крім того, в обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що зобов`язання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Колегія суддів вважає вказані доводи необґрунтованими та виходить з наступного.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення (постанова Вищого адміністративного суду України від 16.06.2015 у справі № К/800/6863/15, від 29.11.2016 № К/800/17306/16, № К/800/17393/16 від 29.09.2016, № К/800/13317/15 та від 17.12.2015 № К/800/32134/15).

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Таким чином, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку (постанова Вищого адміністративного суду України від 17.12.2015 у справі №К/31204/15).

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що переглядається, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивовано відмови у його наданні, регламентовано ст.118 ЗК України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №806/2208/17.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що відповіді від 25.07.2018 року №Ш-06942/0-4085/0/22-18 та від 28.08.2018 року №Ш-7996/0-4650/0/22-18 надані Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області у формі листа.

Відповідно до Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12.04.2005 № 34/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 15.05.2013 № 883/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.04.2005 за № 381/10661, наказ, розпорядження, постанова, рішення (далі - розпорядчий документ) - акт організаційно-розпорядчого характеру чи нормативно-правового змісту, що видається суб`єктом нормотворення у процесі здійснення ним виконавчо-розпорядчої діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданої компетенції з основної діяльності, адміністративно-господарських або кадрових питань, прийнятий (виданий) на основі Конституції та інших актів законодавства України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та спрямований на їх реалізацію, спрямування регулювання суспільних відносин у сферах державного управління, віднесених до його відання.

Таким чином, рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і оформляється розпорядчим індивідуальним правовим актом - наказом Головного управління Держгеокадастру в області. Відповідно, такі рішення не можуть оформлятися листами у відповідь на клопотання заявника.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №806/2208/17.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

Таким чином, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку з підстав, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Постанова суду складена в повному обсязі 20 серпня 2019 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Залімський І. Г. Мацький Є.М.