Справа № 200/7004/19-а
Суддя: Куденков К.О.
Дата ухвалення: 2019-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2019 р. Справа№200/7004/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Куденкова К.О.,

секретар судового засідання: Скрипник К.О.;

за участю:

представників позивача: Дементьєв Д.М., Дементьєва Н.В.,

представника відповідача: Пономарьов А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Мехенергоремонт» до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мехенергоремонт» (далі - позивач, ТОВ «Мехенергоремонт») звернулося до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області (далі - відповідач, ГУ ДФС), в якому просить суд: - визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 01.03.2019 № .

Ухвалою суду від 03.06.2019 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 18.06.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, витребувано у відповідача докази.

Ухвалою суду від 12.07.2019 витребувано у відповідача докази, призначено справу до судового розгляду на 16 серпня 2019 року.

Обґрунтовуючи позов Товариство з обмеженою відповідальністю «Мехенергоремонт» посилається на протиправність спірного податкового повідомлення-рішення, яким застосовано штрафні санкції за несвоєчасне подання податкової декларації, вважаючи, що позивачем не порушувались законодавчо встановлені терміни для подачі декларації з податку на додану вартість за травень 2017 року, яка була подана позивачем та прийнята податковим органом 19.06.2017, що підтверджується відповідною квитанцією №2, в якій не зазначені причини відмови в прийнятті декларації.

Відповідач надав відзив на адміністративний позов, яким просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що подана 19.06.2017 декларація з податку на додану вартість за травень 2017 року (реєстраційний № ) не вважається податковою декларацією, про що позивачу надіслане відповідне повідомлення, яке вручене 27.06.2017. 11 липня 2017 року позивачем подано податкову декларацію з податку на додану вартість за травень 2017 року (реєстраційний №913068973), тому було встановлено порушення пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 і п. 203.1 ст. 203 Податкового кодексу України в частині несвоєчасного подання податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2017 року.

У судовому засідання від 16.08.2019 представники позивача просили адміністративний позов задовольнити повністю. Також надали пояснення, за якими після подання податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2017 року від 19.06.2017 співробітник податкового органу повідомив про помилки в програмному засобі і попросив подати нову декларацію, запевнивши, що платник податків не зазнає негативних наслідків.

Представник відповідача в судовому засідання від 16.08.2019 просив відмовити в задоволені позову. Також надав пояснення, за якими посилання представників позивача щодо обставин повторного подання податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2017 року є непідтвердженими.

Суд, перевіривши матеріали справи та оцінивши повідомлені обставини, дійшов наступних висновків.

ТОВ «Мехенергоремонт» зареєстроване як юридична особа, (ідентифікаційний код: 38081945, місцезнаходження: 87502, Донецька область, м. Маріуполь, проспект Перемоги, буд. 16/22, кімната 4), що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 22092208 від 14.07.2016.

Відповідачем проведено камеральну перевірку з питання несвоєчасного подання податкової звітності з податку на додану вартість за травень 2017 року, за наслідками якої складено акт від 01.02.2019 №906/05-99-46-03/38081945.

Відповідно до вказаного акта перевірки, позивачем порушено пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 і п. 203.1 ст. 203 Податкового кодексу України в частині несвоєчасного подання податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2017 року. Зазначено, що декларація з податку на додану вартість за травень 2017 року, граничний термін подання якої є 20.06.2017, отримана контролюючим органом 11.07.2017.

До вказаного акта перевірки надані письмові заперечення від 15.02.2019 №511/02.

Відповіддю ГУ ДФС від 27.02.2019 №17115/10/05-99-46-03 висновки акта перевірки залишені без змін.

На підставі вказаного акта перевірки відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення від від 01.03.2019 № , яким згідно зі ст. 126 Податкового кодексу України, у зв`язку із порушенням пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 і п. 203.1 ст. 203 Податкового кодексу України, до позивача застосовний штраф у сумі 170,00 грн.

Рішенням ГУ ДФС від 07.05.2019 №209944/6/99-99-11-06-01-25 спірне податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а відповідна скарга позивача від 15.03.2019 №522/02 залишена без задоволення.

Відповідно до наданої позивачем квитанції № 2 від 20.06.2017 податкова декларація з податку на додану вартість за травень 2017 року з реєстраційним № доставлена до Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС 19 червня 2017 року.

Відповідачем надана до суду роздруківка відповідної податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2017 року від 19.06.2017.

Повідомленням від 23.06.2017 №521/0583-11 Лівобережне відділення Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС сповістило позивача, що податкова декларація з податку на додану вартість за травень 2017 року від 19.07.2017 з реєстраційним № - не визнана ДПІ, як податкова звітність, оскільки встановлено порушення п. 48.3 ст. 48 Податкового кодексу України.

Вказане повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації вручене позивачу 27.06.2017, про що свідчить відповідне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Також відповідачем надана роздруківка поданої позивачем податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2017 року від 11.07.2017, яка згідно з відповідною квитанцією № 2 від 11.07.2017 зареєстрована за № .

Суд зазначає, що в роздруківці податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2017 року від 19.06.2017 вказана скорочена назва позивача, а в поданій повторно декларації зазначена повна назва позивача.

Представник позивача в судовому засіданні від 16.08.2019 зазначила, що позивач не оскаржував відмову в прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2017 року від 19.06.2017.

Спірні правовідносини виникли з приводу правомірності застосування відповідачем штрафних санкцій за несвоєчасне подання податкової звітності.

Підпунктом 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодекс України встановлено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця, про що зазначено в. п. 203.1 ст. 203 Податкового кодексу України.

Отже, податкова декларація з податку на додану вартість за травень 2017 року мала бути подана позивачем не пізніше 20.06.2017.

Згідно з п. 48.7 ст. 48 Податкового кодексу України передбачено, що податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.

Підпунктами 49.1 і 49.3 ст. 49 Податкового кодексу України встановлено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Єдиною підставою для відмови у прийнятті податкової декларації засобами електронного зв`язку в електронній формі є недійсність електронного цифрового підпису такого платника податків, у тому числі у зв`язку із закінченням строку дії сертифіката відкритого ключа, за умови що така податкова декларація відповідає всім вимогам електронного документа і надана у форматі, доступному для її технічної обробки.

Відповідно до пп. 49.8 ст. 49 Податкового кодексу України передбачено, що прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Згідно з п. 49.9 ст. 49 Податкового кодексу України встановлено, що за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

За умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою: - за наявності на всіх аркушах, з яких складається податкова декларація та, за бажанням платника податків, на її копії, відмітки (штампу) контролюючого органу, яким отримана податкова декларація, із зазначенням дати її отримання, або квитанції про отримання податкової декларації у разі її подання засобами електронного зв`язку, або поштового повідомлення з відміткою про вручення контролюючому органу, у разі надсилання податкової декларації поштою; - у разі, якщо контролюючий орган із дотриманням вимог пункту 49.11 цієї статті не надає платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або у випадках, визначених цим пунктом, не надсилає його платнику податків у встановлений цією статтею строк.

Підпунктом 49.11.1 п. 49.11 ст. 49 Податкового кодексу України передбачено, що у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов`язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови: у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв`язку, - протягом п`яти робочих днів з дня її отримання.

Згідно з п. 49.12 ст. 49 Податкового кодексу України встановлено, що у разі отримання відмови контролюючого органу у прийнятті податкової декларації платник податків має право: подати податкову декларацію та сплатити штраф у разі порушення строку її подання; оскаржити рішення контролюючого органу у порядку, передбаченому статтею 56 цього Кодексу.

Пунктом 49.15 ст. 49 Податкового кодексу України передбачено, що податкова декларація, надіслана платником податків або його представником поштою або засобами електронного зв`язку, вважається неподаною за умови її заповнення з порушенням норм пунктів 48.3 і 48.4 статті 48 цього Кодексу та надсилання контролюючим органом платнику податків письмової відмови у прийнятті його податкової декларації.

Отже, надіслана податкова декларація вважається неподаною за наявності повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації. У такому випадку платник податків має право оскаржити рішення контролюючого органу про відмову у прийнятті податкової декларації. Також платник податків має право подати нову декларацію.

Як було встановлено судом, письмове повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації позивача з податку на додану вартість за травень 2017 року від 19.06.2017 було надіслано у встановлений пп. 49.11.1 п. 49.11 ст. 49 Податкового кодексу України строк.

Правовідносини щодо відмови у прийнятті податкової декларації позивача з податку на додану вартість за травень 2017 року від 19.06.2017 не є спірними в межах цієї справи.

До суду не надано доказів оскарження відмови у прийнятті податкової декларації позивача з податку на додану вартість за травень 2017 року від 19.06.2017.

Позивач повторно подав податкову декларацію з податку на додану вартість за травень 2017 року лише 11.07.2017.

З огляду на викладене, відповідач дійшов правильного висновку про порушення позивачем строку подання податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2017 року.

Посилання позивача на приписи Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 06.06.2017 № 557, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 03 серпня 2017 року за № 959/30827, - є безпідставним оскільки вказаний підзаконний нормативно-правовий акт на момент виникнення спірних правовідносин не був зареєстрований в Міністерстві юстиції України і не набрав чинності.

Позивач також посилається на приписи п. 1 розділу І та підпунктів 7.4 -7.6 п. 7 розділу ІІІ Інструкцію з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв`язку, затвердженої Наказом Державної податкової адміністрації України від 10.04.2008 № 233, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 квітня 2008 року за №320/15011, якими передбачено, що квитанція про одержання податкового документа в електронному вигляді (далі - перша квитанція) - електронний документ, що формується програмним забезпеченням органів ДПС та засвідчує факт і час одержання податкового документа в електронному вигляді; квитанція про приймання податкового документа в електронному вигляді (далі - друга квитанція) - електронний документ, що формується програмним забезпеченням органів ДПС та засвідчує факт та час приймання (неприймання) податкового документа в електронному вигляді у базу даних органів ДПС.

При поданні податкових документів в електронній формі телекомунікаційними каналами зв`язку платник податків та органи ДПС повинні додержуватися такого порядку: <…> перша квитанція є підтвердженням платнику податків передачі його податкових документів в електронному вигляді до органу ДПС засобами телекомунікаційного зв`язку. Ця квитанція надсилається органами ДПС на електронну адресу платника податків, з якої було надіслано податкову звітність. Другий примірник першої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС. Якщо на електронну адресу платника податків не надійшла перша квитанція, то податковий документ вважається неодержаним; підтвердженням платнику податків прийняття його податкових документів до бази даних ДПС є друга квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, в якій визначаються реквізити прийнятого податкового документа в електронній формі, відповідність податкового документа в електронній формі затвердженому формату (стандарту) електронного документа, результати перевірки ЕЦП, інформація про платника податків, дата та час приймання, реєстраційний номер, податковий період, за який подається податкова звітність, та дані про відправника квитанції. На цю квитанцію накладається ЕЦП органу ДПС, здійснюється її шифрування та надсилання платнику податків засобами телекомунікаційного зв`язку. Другий примірник другої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС; якщо надіслані податкові документи сформовано з помилкою, то платнику податків надсилається друга квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття податкових документів в електронному вигляді із зазначенням причин. На цю квитанцію накладається ЕЦП органу ДПС, здійснюється її шифрування та надсилання платнику податків засобами телекомунікаційного зв`язку. Другий примірник другої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС.

Суд зазначає, що з огляду на приписи п. 49.3 ст. 49 Податкового кодексу України єдиною підставою для відмови у прийнятті безпосередньо під час отримання, поданої засобами електронного зв`язку в електронній формі, податкової декларації могла бути недійсність електронного цифрового підпису платника податків, за умови що така податкова декларація відповідає всім вимогам електронного документа і надана у форматі, доступному для її технічної обробки.

Проте, у наступному, у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, така декларація вважається неподаною, про що контролюючий орган надсилає платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації у встановлений пп. 49.11.1 п. 49.11 ст. 49 Податкового кодексу України строк (протягом п`яти робочих днів з дня її отримання звітності), що випливає зі змісту пунктів 49.11, 49.12 і 49.15 Податкового кодексу України.

Отже, надана позивачем квитанція № 2 є доказом надіслання і реєстрації податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2017 року від 19.06.2017, а також відсутність спеціальних підстав для відмови у прийнятті, передбачених п. 49.3 ст. 49 Податкового кодексу України. Але ця квитанція не підтверджує того, що у наступному вказана декларація не могла бути визнана такою, що випливає зі змісту п. 49.15 ст. 49 Податкового кодексу України.

Повідомлення від 23.06.2017 №521/0583-11 і відповідне повідомлення про вручення поштового відправлення є належними доказами того, що позивачу відмовлено в прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2017 року від 19.06.2017, а тому, з огляду на відсутність доказів визнання такої відмови протиправною, вказана декларація вважається неподаною.

При цьому, у межах цієї справи, суд не надає оцінку обґрунтованості відмови в прийнятті податкової декларації, оскільки, з огляду на приписи п. 49.12 ст. 49 Податкового кодексу України, така відмова має бути самостійним предметом оскарження.

Підпунктом 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно з п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України встановлено, що неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно наклав на позивача штраф за несвоєчасне подання декларації з податку на додану вартість за травень 2017, оскільки така декларація подана 11.07.2017, а декларація від 19.06.2017 вважається неподаною.

Стосовно пояснень представників позивача щодо обставин повторного подання податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2017 року суд зазначає, що такі обставини не підтверджуються матеріалами справи. У свою чергу, приписи п. 49.12 ст. 49 Податкового кодексу України відносно наслідків отримання платником податків відмови контролюючого органу у прийнятті податкової декларації є чіткими і передбачуваними, а тому позивач мав можливість, у разі незгоди, оскаржити таку відмову.

З огляду на викладене, перевіривши спірне рішення згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, суд дійшов висновку, що воно є правомірним, а тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 2, 5-10, 19, 72-77, 90, 132-139, 143, 241-246, 250, 255, 295, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Мехенергоремонт» (ідентифікаційний код: 38081945, 87502, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Перемоги, 16/22, оф.4) до Головного управління ДФС у Донецькій області (ідентифікаційний код: 39406028, 87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130 Таганрозької дивізії, 114) про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити повністю.

Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті, скорочене рішення проголошено в судовому засіданні 16 серпня 2019 року. У повному обсязі рішення буде складено протягом п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення суду складено 16 серпня 2019 року.

Суддя К.О. Куденков