Справа № 1.380.2019.003890
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2019-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.003890
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2019 року

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого cудді - Сакалоша В.М.,

секретаря судового засідання - Гулкевича В.О.

за участю: представника позивачів - ОСОБА_1

представника відповідача - Ільківа Ю.М .

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання протиправними і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4 , позивач), ОСОБА_5 (далі - ОСОБА_5 , позивач), ОСОБА_6 (далі - ОСОБА_6 , позивач), ОСОБА_7 (далі - ОСОБА_7 , позивач), ОСОБА_8 (далі - ОСОБА_8 , позивач) до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Львівській області, відповідач) в якій позивачі просять суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, оформлені листами «Про розгляд клопотання» від 20.05.2019 за номерами Л-4401/0-2668/0/37-19, Ш-4404/0-2665/0/37-19, Ш-4395/0-2667/0/37-19, С-4410/0-2666/0/37-19 та від 23.05.2019 №Т-4408/0-2745/0/37-19;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області надати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність орієнтовною площею 2,00 га, згідно раніше поданих заяв для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Завадівської сільської ради Яворівського району Львівської області за межами населеного пункту.

Ухвалою судді від 30.07.2019 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що рішення Головного управління Держгеокадастру у Львівській області містить підставу для відмови, яка не передбачена ст. 118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України). Позивачі наголошують, що відповідач відмовив позивачам у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, покликаючись лише на те, що відповідно до даних державної статистичної звітності з земельних ресурсів 6-зем та інформації (лист №695/419-17-0.23 від 14.05.2019), наданої відділом у Яворівському районі ГУ Держгеокадастру у Львівській області запропоновані позивачами земельні ділянки відносяться до земель лісового фонду, без жодних посилань на рішення органів державної влади щодо надання такого статусу землям сільськогосподарського призначення.

Крім того, позивачі зазначають, що вибрані ними попередньо земельні ділянки орієнтовною площею по 2,0 га для ведення особистого селянського господарства не належать до земель лісового фонду, про що свідчить відповідь від 11.07.2019 року №409/02 ДП «Рава-Руське лісове господарство» Львівського обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України. Зважаючи на те, що відмова відповідача прийнята ним з порушенням вимог ч. 7 ст. 118 ЗК України, позивачі вважають дії відповідача щодо прийняття такої відмови протиправними. Тому, просять позовні вимоги задовольнити повністю.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні просив у задоволені позову відмовити, надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 22.04.2019 року, а ОСОБА_8 23.04.2019 року звернулись до ГУ Держгеокадастру у Львівській області із клопотаннями про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення позивачам земельних ділянок площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства на території Завадівської сільської ради Яворівського району Львівської області за межами населеного пункту.

До зазначених заяв було долучено копії таких документів: паспортів громадян України, довідкок про присвоєння ідентифікаційного номера та графічних матеріалів місця розташування земельної ділянки.

ГУ Держгеокадастру у Львівській області надало 24.05.2019 року ОСОБА_4 за номером Л-4401/0-2668/0/37-19, ОСОБА_5 за номером Ш-4404/0-2665/0/37-19, ОСОБА_6 за номером Ш-4395/0-2667/0/37-19, ОСОБА_8 за номером C-4410/0-2666/0/37-19 та 26.05.2019 року ОСОБА_7 за номером Т-4408/0-2745/0/37-19 відповіді, згідно яких позивачам відмовлено у задоволенні їхніх заяв з посиланнями на те, що пропоновані позивачами земельні ділянки відносяться до земель лісового фонду згідно статистичної звітності з земельних ресурсів форми 6-зем та інформації (лист №695/419-17-0.23 від 14.05.2019), наданої відділом у Яворівському районі ГУ Держгеокадастру у Львівській області.

Не погоджуючись із такими рішеннями відповідача, позивачі оскаржили їх до суду.

Відповідно до ст. 14 Конституції України закріплено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

У відповідності до вимог ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень Земельного кодексу України, кожному гарантується право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки, зокрема для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,00 гектара.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЗК України, до земель сільськогосподарського призначення належать:

а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги);

б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

При цьому, п. "а" ч .3 ст. 22 ЗК України визначає те, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Таким чином, ч. 3 ст. 22 ЗК України надає право громадянам набувати у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, до яких належать сільськогосподарські та несільськогосподарські угіддя.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених вказаним Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі - не більше 2,0 гектара.

Згідно ч. 6 ст.118 ЗК України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідно до п. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Крім того, ч. 4 ст. 122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з пп. 31, 50 п. 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015 року, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених ЗК України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи; погоджує в межах повноважень, передбачених законом, документацію із землеустрою.

З матеріалів справи встановлено, що відмови відповідача про надання дозволів на виготовлення проекту землеустрою щодо вказаних ділянок, ґрунтуються на тому, що ці земельні ділянки відносяться до земель лісового фонду, а тому Головне управління Держгеокадастру у Львівській області не має повноважень щодо розпорядження ними.

Відповідно до ст. 4 Лісового кодексу України до лісового фонду України належать лісові ділянки, в тому числі захисні насадження лінійного типу, площею не менше 0,1 гектара.

Статтею 5 Лісового кодексу України встановлено, що до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства.

Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.

Так, згідно ч. 1 ст. 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що до земель лісогосподарського призначення належать лісові ділянки та нелісові землі, в тому числі зайняті сільськогосподарськими угіддями, які надані та використовуються для ведення лісового господарства.

За приписами ч. 1 ст. 20 ЗК України, віднесення земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення здійснюється за рішенням відповідного уповноваженого органу.

Відповідно до ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Отже, за змістом вказаної норми, до земель сільськогосподарського призначення відносяться землі, в тому числі вкриті багаторічними насадженнями, полезахисними лісосмугами, які надані для здійснення сільськогосподарської діяльності.

Відповідно до ст. 4 Лісового кодексу України до лісового фонду України не належать, зокрема, окремі дерева і групи дерев, чагарники на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Згідно п. в) ч. 2 ст. 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті, зокрема, окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Таким чином, за змістом вказаних норм землі, вкриті чагарниками можуть належати як до земель лісового фонду так і до земель сільськогосподарських угідь, в залежності від їх цільового призначення, яке встановлюється відповідними органами.

Висновки відповідача про відсутність у нього повноважень щодо розпорядження п`ятьма земельними ділянками площами по 2 га ґрунтуються лише на даних наведених в довідках державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками землі, землекористувачами, угіддями в межах території Завадівської сільської ради Яворівського району Львівської області (форма 6-зем), відповідно до якої вказані земельні ділянки це землі лісогосподарського призначення, однак, ці довідки не визначають дані земельні ділянки, як землі лісового фонду, що спростовує посилання відповідача на них, як підставу для відмови у наданні дозволів позивачам, саме за ознакою виду цільового призначення цієї землі.

Відомості про саме лісогосподарське призначення цих земель, що є визначальним критерієм для визначення компетенції щодо них, зазначені довідки не містять.

Суд наголошує, що зазначені довідки не можуть бути покладені в основу висновків щодо цільового призначення земельних ділянок, оскільки вони є формою статистичної звітності та не відносять землі до тієї чи іншої категорії. Таке повноваження з віднесення земель до певної категорії, відповідно до ч. 1 ст. 20 ЗК України, належить органам державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування.

Отже, належним документом щодо визначеного цільового призначення земельних ділянок до лісового фонду, земель лісогосподарського призначення є рішення відповідного уповноваженого органу.

Між тим, такі рішення відповідачем не надано, не з`ясовано, до якого цільового призначення було віднесено земельні ділянки та не наведено відомостей щодо з`ясування ним цього питання, що свідчить про протиправність рішень відповідача про відмову у наданні дозволів позивачам.

При цьому суд звертає увагу, що відповідно до Положення про Державне агентство лісових ресурсів України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2014 р. № 521, агентство є Центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства та до відання якого належить проведення обліку усіх лісів та прийняття рішення про віднесення до лісів.

Разом з тим, в матеріалах справи наявна відповідь ДП «Рава-Руське лісове господарство» Львівського обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України від 11.07.2019 року №409/02, яке провело комісійне виїзне обстеження земельної ділянки площею 118.1 га за межами Завадівської сільської ради Яворівського району Львівської області на якій розташовані вибрані позивачами земельні ділянки, з якої вбачається, що зазначені земельні ділянки не відносяться до земель держлісфонду підприємства.

Також, в матеріалах справи наявні відповіді Львівської державної лісовпорядної експедиції Українського державного проектно лісовпорядного виробничого об`єднання Державного агентства лісових ресурсів України від 21.06.2019 №212/01-04, з якої вбачається, що на обраній позивачами земельній ділянці лісовпорядкування не проводились а також відповідь Яворівського дочірнього лісогосподарського підприємства «Галсільліс» Обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства від 26.06.2019 року №101 в якій зазначено, що земельна ділянка 118,1 га на котрій знаходяться попередньо вибрані позивачами земельні ділянки не належить до лісового фонду Яворівського ДЛГП ЛГП «Галсільліс».

Таким чином, зі змісту зазначених вище доказів, згідно наданого викопіювання з кадастрової карти України вбачається, що земельні ділянки визначені позивачами в клопотаннях не належать до державного лісового фонду Державного агентства лісових ресурсів України та лісового фонду Яворівського ДЛГП ЛГП «Галсільліс», а відтак не відносяться до земель лісового фонду чи земель лісогосподарського призначення.

Суд також зазначає, що згідно інформації наданої відповідачем щодо земельних ділянок позивачів, розташованих в межах кадастрового номеру НОМЕР_1 встановлено, що цільове призначення зазначених земельних ділянок землі запасу.

Відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель (далі - КВЦПЗ) затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 23.07.2010 № 548, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 1 листопада 2010 р. за № 1011/18306 до земель запасу належать земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам.

Належних доказів віднесення спірної ділянки до категорії земель лісового фонду чи лісогосподарського призначення відповідачем не надано, а тому суд звертає увагу, що в межах земель запасу згідно КВЦПЗ знаходяться земельні ділянки кожної категорії земель, включаючи землі сільськогосподарського призначення розпорядником яких в силу ЗК України є відповідач.

Оскільки спірні земельні ділянки належать до категорії земель сільськогосподарського призначення, саме до компетенції управління Держгеокадастру у Львівській області відноситься розгляд питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Суд наголошує, що законодавцем передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Виходячи з наведеного, жодних підстав, які визначені ч.7 ст.118 ЗК України для відмови у наданні дозволів позивачам на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не було.

Тому, перевіривши оскаржені позивачами рішення відповідача щодо відмови у наданні дозволів на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Завадівської сільської ради Яворівського району Львівської області за межами населеного пункту, суд дійшов висновку, що такі рішення прийняті відповідачем без урахування вимог ЗК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не подано належних доказів правомірності відмов позивачам у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, які розташована на території Завадівської сільської ради Яворівського району Львівської області за межами населеного пункту.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України.

Даючи оцінку рішенням відповідача, які полягали у відмові позивачам надати дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, оформлені листами від 24.05.2019 року ОСОБА_4 за номером Л-4401/0-2668/0/37-19, ОСОБА_5 за номером Ш-4404/0-2665/0/37-19, ОСОБА_6 за номером Ш-4395/0-2667/0/37-19, ОСОБА_8 за номером C-4410/0-2666/0/37-19 та від 26.05.2019 року ОСОБА_7 за номером Т-4408/0-2745/0/37-19, суд дійшов висновку що вони не відповідають критеріям, встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України та вимогам ЗК України, тому їх слід визнати протиправними та скасувати.

Враховуючи висновок суду про протиправність рішень відповідача, виходячи із положень пункту 10.3. Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України Про судове рішення в адміністративній справі від 20.05.2013 року № 7 та наданих суду повноважень, що визначені ст. 245 КАС України, суд вважає за можливе зобов`язати відповідача надати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність орієнтовною площею 2,00 га, згідно раніше поданих заяв для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Завадівської сільської ради Яворівського району Львівської області за межами населеного пункту, оскільки це не пов`язано із здійсненням відповідачем владних повноважень під час адміністративних процедур.

Оцінюючи зібрані по справі докази в сукупності, суд дійшов переконання про обґрунтованість позовних вимог, тому позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень вказаного Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 139, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення ГУ Держгеокадастру у Львівській області, оформлені листами «Про розгляд клопотання» від 20.05.2019 за номерами Л-4401/0-2668/0/37-19, Ш-4404/0-2665/0/37-19, Ш-4395/0-2667/0/37-19, С-4410/0-2666/0/37-19 та від 23.05.2019 за номером Т-4408/0-2745/0/37-19.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області надати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність орієнтовною площею 2,00 га, згідно раніше поданих заяв для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Завадівської сільської ради Яворівського району Львівської області за межами населеного пункту.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (, місцезнаходження: 79019, м. Львів, пр - т Чорновола, 4) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. сплаченого судового збору, ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. сплаченого судового збору, ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. сплаченого судового збору, ОСОБА_7 (ідентифікаційний номер НОМЕР_5 місцезнаходження: АДРЕСА_4 ) 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. сплаченого судового збору, ОСОБА_8 (ідентифікаційний номер НОМЕР_6 місцезнаходження: АДРЕСА_5 ) 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. сплаченого судового збору.

Згідно ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення складено, проголошено та підписано 15.08.2019.

Суддя В.М. Сакалош