Справа № 320/4380/19
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2019-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

19 серпня 2019 року м. Київ № 320/4380/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Колеснікова І.С., розглянувши позовну заяву

ОСОБА_1

до Вишгородської міської ради Київської області

третя особа ОСОБА_2

про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 із позовом до Вишгородської міської радиКиївської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області від 24.05.2018 № 39/41 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється гр. ОСОБА_2 »

Відповідно до вимог частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства Українизавданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинстваУкраїни юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

Публічно-правовий спір у розумінні пункту 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинстваУкраїни це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Пунктом 7 частини 1 зазначеної статті визначено, що суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відтак, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій (крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження). Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Згідно вимог частини 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинстваУкраїни юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до вимог частини 1 статті 19 Цивільно-процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що заявник - ОСОБА_1 - звернувся до суду з метою визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області від 24.05.2018 № 39/41 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється гр. ОСОБА_2 »

В обґрунтування позовних вимог заявником стверджується, що він є покупцем майнових прав на квартиру будинку АДРЕСА_1.

Зазначено, що земельна ділянка (кадастровий номер НОМЕР_1 ), яка згідно інформаційної витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 04.03.2019 № 164981954 знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , цільове призначення даної земельної ділянки -для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,0765 га, належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору дарування від 15.06.2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2559, реєстраційний номер майна - 33528852.

Пунктом 1 рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області від 16.02.2017№ 55 вирішено перевести садовий будинок за адресою: АДРЕСА_2 у житловий будинок.

Пунктами 1, 2 рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області 39 сесії 7 скликання від 24.05.2018№ 39/41вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється, а саме земельної ділянки площею 0,0765 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) та змінити цільове призначення земельної ділянки з «для колективного садівництва» на «для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)» гр. ОСОБА_2 .

За твердженням позивача вищезазначене рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області 39 сесії 7 скликання від 24.05.2018№ 39/41 є протиправним, змінення цільового призначення (для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)) земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1 ) ОСОБА_2 створило істотні перешкоди в завершенні будівництва будинку АДРЕСА_1 навпроти садівничого товариства «Енергетик», в якому заявник придбав майнові права на квартиру, суттєво порушує його права та інтереси.

Отже, фактично заявник звертається за захистом свого права власності, яке вважає порушеним третьою особою - ОСОБА_2 .

Таким чином, позивач, оспорюючи офіційне визнання і підтвердження державою факту набуття третьою особою речових прав на нерухоме майно, намагається відновити своє право власності шляхом пред`явлення адміністративного позову до суб`єкта владних повноважень, який від імені держави здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, в обхід передбаченого законом порядку розв`язання цивільно-правових спорів між суб`єктами цивільного права та без застосування передбачених законом способів захисту права.

Позов, предметом якого є дії, здійснені на основі юридичних фактів, стосовно яких існує спір про право цивільне, в межах якого можуть бути розв`язані питання, пов`язані з реєстрацією прав власності на земельну ділянку, не може бути розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п. 24 рішення в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у справі «Занд проти Австрії» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Суд зазначає, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. У кожному конкретному випадку з`ясуванню підлягає характер спірних правовідносин (причини, з яких виник спір) та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, або ж ці наслідки мають майновий характер, або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів інших осіб, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 815/6956/15.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Отже, правові висновки, викладені у вищезазначеній постанові Верховного Суду, підлягають обов`язковому врахуванню у спірних правовідносинах.

Проаналізувавши підстави позову у взаємозв`язку з позовними вимогами та доказами, на які заявник посилається, обґрунтовуючи їх, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 звернувся до суду саме з метою захисту свого особистого майнового права та інтересу.

З огляду на зазначене та враховуючи суть спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що вказаний спір має приватноправовий характер та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства..

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

При цьому, згідно частини шостої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що дану справу віднесено до юрисдикції цивільного суду.

Керуючись статтями 170, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Вишгородської міської ради Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення.

2. Роз`яснити позивачу, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

3. Роз`яснити позивачу, що дану справу віднесено до юрисдикції цивільного суду.

4. Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Колеснікова І.С.