Справа № 320/5291/18
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5291/18 Головуючий у І інстанції Тимошенко В.П.
Суддя-доповідач Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Земляної Г.В., Костюк Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2019 року за виключними обставинами у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вишгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання дій протиправними, скасування розпорядження та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Вишгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, в якому просив:

1) визнати протиправними дії Вишгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо відмови йому у перерахунку та виплаті йому пенсії на підставі ч. 3 ст. 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;

2) визнати протиправним та скасувати розпорядження Вишгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про відмову в перерахунку йому пенсії №137355 від 11.04.2018 згідно з поданою ним заявою від 11.04.2018, яке не відповідає вимогам ч. 3 ст. 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, його статусу інваліда ВВ війни та військовослужбовця, який брав участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження спеціальних військових зборів та внаслідок цього став особою з інвалідністю;

3) зобов`язати Вишгородське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області перерахувати та виплатити йому пенсію по інвалідності з 01 жовтня 2017 року на підставі ч. 3 ст. 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (зокрема, з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року), пункту 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з урахуванням проведених виплат;

5) зобов`язати територіальний орган (Головне управління) Державної казначейської служби вчинити дії щодо виконання ухваленого на користь позивача судового рішення у справі;

6) запровадити стягнення за несвоєчасне виконання ухваленого на його користь судового рішення у справі Вишгородським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Київської області щодо перерахунку та виплати йому пенсії по інвалідності з 01 жовтня 2017 року відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (зокрема, з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року), з урахуванням проведених виплат.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Вишгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі ч. 3 ст. 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, викладену в листі від 16.04.2018 №110/Р-01.

Зобов`язано Вишгородське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, починаючи з 11 квітня 2018 року з урахуванням вже виплачених сум.

В іншій частині - відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, Вишгородське об`єднанане управління Пенсійного фонду України Київської області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідач мотивував свої вимоги тим, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування всіх фактичних обставин справи. Вказував, що строкову службу позивач проходив з 1969 по 1971 роки, тобто до періоду участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Оскільки позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не під час проходження дійсної строкової служби, норми статті 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи на нього не розповсюджується.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2019 року апеляційну скаргу Вишгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України задоволено частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року скасовано в частині задоволення позовних вимог та прийнято в цій частині нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

В іншій частині - рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року залишено без змін.

05 червня 2019 року ОСОБА_1 подав заяву в порядку статті 361 КАС України про перегляд судового рішення за виключними обставинами, в якій просив постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи наявність підстави для перегляду постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2019 року за виключними обставинами, ОСОБА_1 зазначив, що рішенням Конституційного Суду України (другий сенат) від 25 квітня 2019 року № 1-р (ІІ)/2019 справа № 3-14/2019 (402/19, 1737/19) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення «дійсної строкової служби», яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону № 796-XII зі змінами, за якими визнання розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю. Словосполучення «дійсної строкової», що міститься в положеннях частини третьої статті 59 Закону № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюється лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнане неконституційним.

11 липня 2019 року на запит Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2019 року надійшла адміністративна справа № 320/5291/18.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення заяви про перегляд постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2019 року за виключними обставинами, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Враховуючи, що Рішенням Конституційного Суду України від 25 квітня 2019 року № 1-р (ІІ)/2019 справа № 3-14/2019 (402/19, 1737/19), було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення дійсної строкової служби, яке міститься у положеннях ч.3 ст.59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яке застосовувалось судом апеляційної інстанції при ухваленні постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року, наявні передбачені ст.361 КАС України підстави для перегляду вказаного судового рішення за виключними обставинами.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , є громадянином України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач є особою, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, що підтверджується посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) серія НОМЕР_1 та вкладкою № НОМЕР_2 до посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) серія НОМЕР_1 , які видані Київською облдержадміністрацією.

У період з 08.09.1986 року по 21.11.1986 року Позивач перебував на навчальних зборах військової частини НОМЕР_3 , що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_3 Міністерства оборони від 21.11.1986 року № 3/1844.

Відповідно до довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 18.07.2000 року № 51/1/9354 позивач у період з 10.09.1986 року по 20.11.1986 року у складі Військової частини № 32207 брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, зокрема дні виїзду: Чорнобиль - вересень 12, 13, 14, 18-29; жовтень 2, 39, 9, 22, 23, 25, 26, 27, 29; листопад 15 (один день); АЕС - жовтень 3, 19, 21, 24, 28; ПУСО АЕС (не розшифроване) - жовтень 20 (один день); дезактивація приміщень в 6-му районі ЧАЕС - жовтень 18, 28; листопад 1, 7, 9 - УС 605 (не розшифроване); АЕС № зони або населений пункт не вказаний - 03.10., 28.10., на об`єкти виїжджав двічі.

Згідно даних військового квитка серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 в період проходження спеціальних зборів з 10.09.1986 року по 20.11.1986 року при Військовій частині НОМЕР_3 виконував службові обов`язки по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕВ в особливо небезпечній зоні № 3, № 2.

З 01.04.2000 року Позивачу встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, про що свідчить витяг із акту огляду у МСЕК до довідки серії КИО-І № 110479 від 06.05.2000 року.

Відповідно позивач має статус інваліда війни другої групи, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_5 , виданим Вишгородським УСЗН Київської області 22.04.1997 року.

11 квітня 2018 року Позивач звернувся до Відповідача із заявою про здійснення йому перерахунку пенсії з 01 жовтня 2017 року обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи.

За результатами розгляду заяви, відповідачем листом від 16.04.2018 року № 110/Р-01 відмовлено у перерахунку пенсії, з посиланням на те, що позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не під час проходження дійсної строкової військової служби, а тому підстав для обчислення пенсії відповідно до статті 59 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи він не має.

Не погоджуючись з такими діями Відповідача та вважаючи свої права порушеними, Позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Позивач приймав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, будучи військовослужбовцем, то до нього застосовуються положення частини третьої статті 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у редакції Закону України від 03.10.2017 року №2148-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій.

При цьому, у зв`язку із тим, що заява про перерахунок пенсії датована 11.04.2018 року, відтак позовні вимоги за період з 01.10.2017 року по 10.04.2018 року задоволенню не підлягають з підстав відсутності порушеного права позивача у цей період.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що оскільки Позивач приймав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи поза межами проходження ним дійсної строкової служби, то Позивач не має права на перерахунок пенсії відповідно до статті 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, адже не відповідає всім критеріям, наявність яких обумовлює право особи на вказаний перерахунок.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України від 28.02.1991 року № 796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон № 796-ХІІ).

Положення ст. 59 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи стосуються військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Частиною 3 ст. 59 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (у редакції, чинній до 01 жовтня 2017 року) було визначено, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням цих осіб з п`ятикратного розміру заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.

Отже, у ч. 3 ст. 59 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (у редакції, чинній до 01 жовтня 2017 року), було визначено одну категорію осіб, які мали право на обчислення пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, а саме: особи, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами.

Проте, у ч. 3 ст. 59 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (у редакції Закону № 796-XII - чинній з 01 жовтня 2017 року), передбачено, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 01 січня відповідного року.

Таким чином, з 01.10.2017 року розширено в межах певної категорії військовослужбовців перелік осіб, на яких вказана норма розповсюджується, а саме, окрім осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, також на осіб, які брали участь у інших ядерних аваріях та випробуваннях, та осіб, які брали участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.

Водночас, незмінною залишилась умова щодо проходження такими особами дійсної строкової служби у відповідний період, як визначення певної категорії серед всіх військовослужбовців, на яких розповсюджується норма статті 59 Закону № 796-ХІІ.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами даної справи виник спір щодо застосування вказаної норми права до осіб, які приймали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, не перебуваючи на дійсній строкові військові службі.

Однак, на переконання позивача ч. 3 ст. 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи встановлює розмір пенсії для всіх осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи і внаслідок цього стали особами з інвалідністю незалежно від проходження строкової військової служби у відповідний період.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що згідно ст. 10 Закону № 796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до примітки до вказаної статті до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Отже, законодавство визначає декілька окремих категорій серед військовослужбовців за критерієм виду військової служби, одним з яких є строкова військова служба.

На думку Позивача, в розумінні вказаної статті військовозобов`язані, призвані на військові збори для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є військовослужбовцями.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в ухвалі від 08 травня 2018 року у справі № 820/1148/18, таке право виникає у зазначених осіб лише за наявності трьох умов у сукупності (розширене тлумачення зазначеної статті без внесення змін до ч. 3 ст. 59 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи не допускається): 1) особа має статус особи з інвалідністю; 2) особа отримала статус особи з інвалідність виключно внаслідок участі у ліквідації відповідних наслідків та у військових навчаннях; 3) особа брала участь у ліквідації відповідних наслідків та військових навчаннях лише під час проходження дійсної строкової служби.

Таким чином, участь у ліквідації відповідних наслідків та військових навчаннях (зборах) повинні збігатись у часі з проходженням дійсної строкової служби.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач з 08.09.1986 року по 20.11.1986 року перебував на навчальних зборах Військової частини НОМЕР_3 .

При цьому, ОСОБА_1 у період з 10.09.1986 року по 20.11.1986 року у складі Військової частини №32207 брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, але у цей же час згідно записів трудової книжки, перебував у трудових відносинах з редакцією Вишгородської газети Світло Ілліча у період з 10.05.1977 року по 19.06.1990 року.

Шостий адміністративний суд приймаючи постанову від 20 травня 2019 року дійшов висновку, що безпідставність доводів ОСОБА_1 та суду першої інстанції про наявність у Позивача права на перерахунок пенсії відповідно до ст. 59 Закону № 796-XII з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, оскільки вказаною нормою Закону не врегульовані питання пенсійного забезпечення всіх осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи і внаслідок чого стали інвалідами, а визначено право на пенсію певної категорії військовослужбовців, які проходили дійсну строкову службу, приймаючи участь у ліквідації наслідків ЧАЕС, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, і стали інвалідами, до яких Позивач не відноситься.

25 квітня 2019 року Конституційним Судом України ухвалено рішення у справі №3-14/2019 (402/19, 1737/19) (№1-р(II)/2019), яким вирішено:

1) визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення "дійсної строкової", яке міститься у положеннях ч.3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю;

2) словосполучення "дійсної строкової", що міститься в положеннях частини третьої ст.59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 №796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до ст. 91 Закону України Про Конституційний Суд України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, вимога ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII щодо участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та військових навчаннях лише під час проходження дійсної строкової служби втратила чинність з 25 квітня 2019 року, тому колегія суддів, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів Позивача вважає, що слід застосувати ч. 2 ст. 9 КАС України, і зобов`язати Відповідача здійснити перерахунок пенсії по інвалідності, відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року), саме з 25 квітня 2019 року.

При цьому, згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01 від 06.09.2005 року; п. 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00 від 18.07.2006 року; п. 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04 від 10.02.2010 року; п. 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994 року, п. 29).

Отже, з урахуванням рішення Конституційного Суду України у справі № 3-14/2019 (402/19, 1737/19 (№ 1-р(II)/2019), яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення "дійсної строкової", яке міститься у положеннях ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі змінами, суд вважає, що позивач отримав право на перерахунок пенсії по інвалідності, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року, з 25 квітня 2019 року.

Колегія суддів наголошує, що станом на день звернення Позивача до Відповідача із заявою про перерахунок пенсії останній діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, відповідно колегія суддів не вбачає в його діях протиправності.

Разом з тим, оскільки станом на день перегляду постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2018 року за виключними обставинами виникли підстави для перерахунку пенсії Позивача у відповідності до вимог ч. 3 ст. 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, колегія суддів дійшла висновку, що з метою належного та повного захисту прав Позивача слід зобов`язати Вишгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області здійснити з 25 квітня 2019 року перерахунок та виплату Позивачу пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої ч. 3 ст. 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи на 1 січня відповідного року, саме з 25 квітня 2019 року.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами підлягає частковому задоволенню, шляхом скасування постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2019 року та ухвалення нової постанови, про скасування рішення суду першої інстанції та часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329, 331, 361, 364, 368, 369 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2019 року за виключними обставинами задовольнити частково.

Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2019 року - скасувати.

Апеляційну скаргу Вишгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області задовольнити частково, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Вишгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання дій протиправними, скасування розпорядження та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати Вишгородське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області провести з 25 квітня 2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року, відповідно до частини 3 статті 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

В іншій частині адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Г.В. Земляна

Л.О. Костюк