Справа № 520/5382/19
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2019-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2019 р. № 520/5382/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мороко А.С., розглянувши у порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу № 520/5382/19 за позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області про визнання протиправними дії та бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому з урахуванням уточненої позовної заяви, просить суд:

- визнати протиправними дії та бездіяльність управління соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області щодо не виконання вимог Закону України "Про статус і соціальний захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Закону України "Про статус ветеранів війни, гаранти їх соціального захисту", порушення права та припинення належних виплат і їх не відновлення за поданою заявою, а саме: щомісячної компенсації вартості продуктів харчування встановлених для громадян, віднесених до категорії 1 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з розрахунку 301,00 грн, починаючи з 2012 року згідно Розміру грошової компенсації вартості продуктів харчування на 2012 рік, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України № 44 від 30.01.12 та в подальшому за 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018 роки згідно затвердженого Розміру грошової компенсації відповідно наказу Міністерства соціальної політики України за відповідний рік, в тому числі і № 75 від 23.01.2018, у розмірі 393,00 грн, та з січня 2019 року згідно встановленого Розміру; щорічної допомоги на оздоровлення за 2012 - 2019 роки; щорічної допомоги до 5 травня за 2012 - 2018 роки; забезпечення і видачі щорічної путівки на санаторно-курортне лікування за 2012 - 2018 роки та здійснення виплати компенсації на санаторно-курортне лікування за невикористану щорічну путівку за весь вказаний період, та не взяття на облік для забезпечення путівкою на санаторно-курортне лікування у 2019 році; та не вжиття заходів щодо відновлення порушуваних конституційних прав особи (людини і громадянина) і реагування на факти порушень посадовими особами управління.

- зобов`язати управління соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області виконати вимоги Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відновити порушуване право та здійснити належні виплати, а саме: щомісячної компенсації вартості продуктів харчування встановлених для громадян, віднесених до категорії 1 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з розрахунку 301,00 грн, починаючи з 2012 року згідно Розміру грошової компенсації вартості продуктів харчування на 2012 рік, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України № 44 від 30.01.12 та в подальшому за 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018 роки згідно затвердженого Розміру грошової компенсації відповідно наказу Міністерства соціальної політики України за відповідний рік, в тому числі і № 75 від 23.01.2018 у розмірі 393,00 грн, та з січня 2019року згідно встановленого Розміру; щорічної допомоги на оздоровлення за 2012 - 2019 роки; щорічної допомоги до 5 травня за 2012 - 2018 роки; забезпечення і видачі щорічної путівки на санаторно-курортне лікування за 2012 - 2018 роки та здійснення виплати компенсації на санаторно-курортне лікування за невикористану щорічну путівку за весь вказаний період, та не взяття на облік для забезпечення путівкою на санаторно-курортне лікування у 2019 році; вжити заходів щодо відновлення порушуваних конституційних прав особи (людини і громадянина) та реагування на факти порушень посадовими особами управління;

- стягнути з управління соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області, 60000,00 грн завданої матеріальної і моральної шкоди;

- допустити негайне виконання рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач протиправно припинив виплати: щомісячної компенсації вартості продуктів харчування встановлених для громадян, віднесених до категорії 1 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи починаючи з 2012 року по січень 2019 рік включно, щорічної допомоги на оздоровлення за 2012 - 2019 роки; щорічної допомоги до 5 травня за 2012 - 2018 роки; компенсації на санаторно-курортне лікування за невикористану щорічну путівку за весь зазначений період. Вказані обставини слугували підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 14.06.2019 відкрито спрощене провадження по справі № 520/5382/19 та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана відповідачам, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

13.08.2019 представником управління соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. У вказаному відзиві представник управління повідомив, що згідно облікових даних ОСОБА_1 перебував на обліку як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії та інвалід 3 групи. Поряд з цим, в квітні 2012 року позивача знято з обліку у зв`язку із зміною місця реєстрації, яке збігалося з його фактичним місцем проживання на підставі рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09.11.2010 по справі № 2-2221/2010 про виселення без права надання іншого житлового приміщення. З квітня 2012 року по березень 2019 року позивач не звертався до Управління для повідомлення про інше зареєстроване місце проживання (перебування), як того вимагає чинне законодавство України для отримання пільг, компенсацій і допомог. Також, стосовно щорічної допомоги до 5 травня представник відповідача повідомив, що вказана допомога ОСОБА_1 за період з 2012 по 2019 виплачувалась. Щодо виконання постанови Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17.03.2011 по справі № 2а-162/11, представник управління зазначив, що на даний час судове рішення знаходиться на стадії підготовки до виплати в Головному упралінні Державної казначейської служби України в Харківській області та після перевірка всіх даних сума заборгованості буде перерахована позивачу.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданого 13.11.1995 та відповідно до довідки ХАР-04 № 019565 є інвалідом ІІІ групи.

Постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17.03.2011 по справі № 2а-162/11 адміністративний позов ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області про визнання противоправними дій суб`єкта владних повноважень, здійснення дії по нарахуванню та виплати в повному обсязі щорічної разової грошової допомоги до 5 травня та щорічної допомоги на оздоровлення задоволено частково. Визнано протиправними дії управління праці та соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області з виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення та щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2010 рік у меншому розмірі, ніж передбачено Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Зобов`язано управління праці та соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік, відповідно до статті 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та забезпечити відповідні виплати, з урахуванням виплаченої суми допомоги на оздоровлення за 2010 рік. Зобов`язано управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області здійснити перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 5 травня ОСОБА_1 за 2010 рік, відповідно до статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та забезпечити відповідні виплати, з урахуванням виплаченої суми допомоги до 5 травня за 2010 рік.

Вказане рішення суду 20.03.2013 набрало законної сили.

З повідомлення управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області № 07.02-08/9145 від 24.04.2019 вбачається, що постанова Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17.03.2011 по справі № 2а-162/11 прийнята до обліку та включена до черги задоволення вимог.

Не погоджуючись із тим, що дане рішення суду відповідачем не виконується та враховуючи те, що з 2012 року по 2019 рік включно управлінням соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області не виплачуються: щомісячна компенсація вартості продуктів харчування встановлених для громадян, віднесених до категорії 1 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи починаючи, щорічна допомога на оздоровлення, щорічна допомога до 5 травня, компенсація на санаторно-курортне лікування за невикористану щорічну путівку, позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою від 15.03.2019, в якій просив здійснити такі виплати.

Управління соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області листом № 05-22/2470 від 24.06.2019 повідомило ОСОБА_1 про те, що на обліку у відповідача позивач перебував в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській AEC І категорії та інвалід війни 3 групи. Поряд з цим, зазначено, що в квітні 2012 року ОСОБА_1 знято з обліку у зв`язку зі зміною місця реєстрації. Також, у даному листі вказано, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 № 551 "Деякі питання видачі посвідчень-особам, які-постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян" затверджені нові зразки посвідчень, що видаються особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами: довідка про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтвердженої первинними документами (наказ чи розпорядження про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварі; на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами). Враховуючи викладене, управлінням соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області запропоновано надати довідку про доходи в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, щоб отримати нове посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії та поновити пільги згідно чинного законодавства України.

Не погодившись із вказаною бездіяльністю відповідача щодо не виконання вимог Закону України "Про статус і соціальний захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Закону України "Про статус ветеранів війни, гаранти їх соціального захисту", а саме, припинення належних виплат і їх не відновлення за поданою заявою, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Щодо вирішення справи по суті, суд зазначає наступне.

Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-ХІІ від 28.02.1991 визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Відповідно до статті 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин) особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1 статті 14), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги:1) безплатне придбання ліків за рецептами лікарів; 2) безплатне позачергове зубопротезування (за винятком зубопротезування із дорогоцінних металів та прирівняних по вартості до них, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я); 3) першочергове обслуговування у лікувально-профілактичних закладах та аптеках; 4) позачергове щорічне безплатне забезпечення санаторно-курортними путівками шляхом надання щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок через безготівкове перерахування санаторно-курортним закладам, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, за надання послуг із санаторно-курортного лікування чи одержання за їх бажанням грошової компенсації у розмірі середньої вартості путівки в Україні; право вільного вибору санаторно-курортного закладу відповідного профілю чи закладу відпочинку, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, та, за бажанням, здійснення доплати за надання додаткових послуг за рахунок власних коштів у разі недостатності суми щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок на санаторно-курортне лікування чи відпочинок у вибраному закладі. Санаторно-курортні заклади незалежно від форми власності зобов`язані надавати санаторно-курортні та оздоровчі послуги шляхом безготівкових розрахунків. Порядок надання щорічної грошової допомоги та здійснення доплат за рахунок власних коштів, виплати грошової компенсації в розмірі середньої вартості путівки в Україні встановлюється Кабінетом Міністрів України. Розмір щорічної грошової допомоги, щорічний розмір середньої вартості путівки в Україні визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік; 5) користування при виході на пенсію та зміні місця роботи поліклініками, до яких вони були прикріплені під час роботи; 6) щорічне медичне обслуговування, диспансеризація із залученням необхідних спеціалістів, лікування в спеціалізованих стаціонарах; 7) переважне право залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі при ліквідації, реорганізації або перепрофілюванні підприємства, установи, організації, скороченні чисельності або штату працівників, а також на працевлаштування. У разі вивільнення працівників у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників їм виплачується допомога в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, а також зберігається за їх бажанням посадовий оклад, тарифна ставка (оклад) на новому місці роботи, але не більше одного року. Їм також гарантується працевлаштування з урахуванням їх побажань або можливість навчання нових професій (спеціальностей) із збереженням у встановленому порядку середньої заробітної плати за останнім місцем роботи за весь період перепідготовки, але не більше одного року. При переведенні у зв`язку із станом здоров`я на нижчеоплачувану роботу зазначеним працівникам виплачується різниця між попереднім заробітком і заробітком на новій роботі до встановлення інвалідності або одужання, але не більше одного року; 8) виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності в розмірі 100 процентів середньої заробітної плати незалежно від страхового стажу; 9) виплата працюючим особам з інвалідністю допомоги по тимчасовій непрацездатності до 4 місяців підряд або до 5 місяців у календарному році; 10) позачергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов (включаючи сім`ї загиблих або померлих громадян). Особи, зазначені в цьому пункті, забезпечуються жилою площею протягом року з дня подання заяви, для чого місцеві ради щорічно виділяють 15 відсотків усього збудованого житла (в тому числі підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності). Кабінет Міністрів України щорічно виділяє обласним державним адміністраціям цільовим призначенням капітальні вкладення відповідно до кількості сімей, що потребують поліпшення житлових умов. Фінансування будівництва здійснюється з Державного бюджету України. Крім загальних підстав, передбачених законодавством України, такими, що потребують поліпшення житлових умов, визнаються особи, які забезпечені жилою площею нижче рівня середньої забезпеченості громадян у даному населеному пункті або які проживають у комунальних квартирах. Особам, які перенесли променеву хворобу будь-якого ступеня або стали особами з інвалідністю внаслідок Чорнобильської катастрофи, які потребують поліпшення житлових умов, надається додаткова жила площа у вигляді окремої кімнати. Сім`я, що втратила годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, має право на додаткову жилу площу, порядок надання і розмір якої визначається Кабінетом Міністрів України. Передбаченими цим пунктом пільгами щодо забезпечення житлом громадяни мають право скористатися лише один раз; 11) 50-процентна знижка плати за користування житлом (квартирної плати, плати за управління багатоквартирними будинками), комунальними послугами (газ, електрична і теплова енергія, водопостачання, водовідведення та інші послуги) у межах середніх норм споживання, передбачених законом, телефоном (абонентна плата, оплата послуг електрозв`язку за місцеві телефонні розмови з квартирних телефонів при посекундному обліку їх тривалості). Зазначені у цьому пункті пільги надаються також членам сімей громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, які проживають у жилих будинках (квартирах) усіх форм власності, в межах норм, передбачених законом. До членів сімей громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, належать: дружина (чоловік), неповнолітні діти, непрацездатні батьки, особа, яка проживає разом з постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи особою з інвалідністю I групи та доглядає за нею, за умови, що ця особа не перебуває у шлюбі; особа, яка знаходиться під опікою або піклуванням громадянина, що має право на пільги, та проживає разом з ним; Особам, які проживають у будинках, що не мають центрального опалення, відшкодовується 50 процентів вартості палива, придбаного в межах норм, встановлених для продажу населенню. У разі проживання у гуртожитку оплата за проживання провадиться у розмірі 50 процентів встановленої плати; 12) передача безплатно в приватну власність займаних ними та їх сім`ями квартир (будинків) державного та громадського житлового фонду незалежно від того, чи є зазначена особа наймачем чи членом сім`ї наймача. Зазначена пільга може бути використана один раз; 13) позачергове безоплатне забезпечення автомобілем осіб з інвалідністю I групи незалежно від наявності медичних показань та осіб з інвалідністю II групи за наявності медичних показань для забезпечення автомобілем, відсутності у них протипоказань до керування автомобілем; позачергове пільгове забезпечення автомобілем осіб з інвалідністю II групи за наявності медичних показань та протипоказань до керування з правом передачі керування автомобілем члену сім`ї. Особи з інвалідністю II групи за відсутності відповідних медичних показань мають право на безоплатне або на пільгових умовах забезпечення автомобілем, а також особи з інвалідністю III групи за наявності медичних показань - на забезпечення автомобілем та відсутності протипоказань до керування ним - на пільгових умовах у порядку загальної черги. Порядок та умови забезпечення автомобілем визначаються Кабінетом Міністрів України; 14) забезпечення продуктами харчування за медичними нормами з обов`язковим прикріпленням до відповідних магазинів за місцем проживання. Зазначеним особам компенсується 50 процентів вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановлюваними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я; 15) безплатне користування всіма видами міського та приміського транспорту (крім таксі, в яких число посадочних місць для пасажирів не більше 9) на території України за наявності посвідчення встановленого зразка, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі; 16) одержання лікарняного листка на весь період лікування в санаторіях і спеціалізованих лікувальних закладах з урахуванням часу проїзду туди й назад, з виплатою допомоги по державному соціальному страхуванню незалежно від того, ким і за чий рахунок видано путівку; 17) позачергове обов`язкове забезпечення їх дітей місцями у дошкільних закладах незалежно від відомчої підпорядкованості;18) зі сплати податків, зборів, мита та інших платежів до бюджету відповідно до податкового та митного законодавства; 19) безплатний проїзд один раз на рік до будь-якого пункту України і назад автомобільним або повітряним, або залізничним, або водним транспортом з правом першочергового придбання квитків; 20) обов`язкове (протягом року після подання заяви) відведення місцевими радами земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва для тих, хто потребує поліпшення житлових умов та перебуває на квартирному обліку, а також відведення земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства, садівництва і городництва, будівництва індивідуальних гаражів і дач; 21) пункт 21 частини першої статті 20 виключено; 22) використання чергової відпустки у зручний для них час, а також отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 робочих днів на рік; 23) позачерговий протягом року вступ до житлово-будівельних (житлових) кооперативів для тих, хто потребує поліпшення житлових умов, до кооперативів по будівництву та експлуатації колективних гаражів, стоянок для транспортних засобів та їх технічного обслуговування, до садівницьких товариств, а також право на позачергове придбання садових будинків або матеріалів для їх будівництва, для індивідуальної забудови. У випадку одержання житла права, передбачені пунктом 10 цієї статті, втрачаються, якщо житлові умови поліпшились настільки, що відпали підстави для надання іншого жилого приміщення. Передбаченими цим пунктом пільгами по забезпеченню житлом громадяни мають право скористатися один раз; 24) першочергове обслуговування на підприємствах, в установах, організаціях зв`язку, технічного обслуговування і ремонту транспортних засобів, служби побуту, торгівлі, громадського харчування, житлово-комунального господарства, міжміського транспорту; 25) першочергове придбання промислових товарів підвищеного попиту, в тому числі легкового автомобіля, мотоцикла, моторного човна, телевізора, холодильника, меблів, пральної машини, пилососа у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; 26) вступ поза конкурсом до державних вищих закладів освіти, професійно-технічних закладів освіти та на курси для професійного навчання з обов`язковим наданням гуртожитку на час навчання тим, хто не має житла, і виплатою соціальної стипендії в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, незалежно від місця навчання на території України. Особи, які закінчили середні та професійно-технічні заклади освіти з відзнакою (відмінними оцінками), приймаються без екзаменів до державних вищих закладів освіти за результатами співбесіди. Зазначені особи навчаються в цих закладах освіти за рахунок держави; 27) позачергове влаштування в заклади соціального забезпечення, а також на обслуговування службами соціального захисту вдома, якщо хворий не має близьких родичів, які проживають з ним. У разі неможливості організації такого обслуговування закладами соціального захисту відшкодовуються витрати, пов`язані з доглядом за хворим; 28) позачергове встановлення телефону з оплатою 50 процентів вартості його встановлення; 29) пункт 29 частини першої статті 20 виключено; 30) пункт 30 частини першої статті 20 виключено; 31) оплата лікарняних листків по тимчасовій непрацездатності особам, які є учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, нараховується за їх бажанням з середнього фактичного заробітку, який вони одержували під час роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, без обмеження двома тарифними ставками або посадовими окладами. У такому ж порядку оплата лікарняних листків провадиться і особам, тимчасова непрацездатність яких настала внаслідок загального захворювання. 32) пункт 32 частини першої статті 20 виключено.

Постановою Кабінету Міністрів України № 936 від 20 вересня 2005 року затверджено Порядок використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. (далі - Порядок № 936).

Відповідно до п. 1 Порядку № 936 цей Порядок визначає механізм використання, обліку, звітності і контролю за використанням коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, головним розпорядником яких є Мінсоцполітики.

Згідно з п. 3 Порядку № 936 призначення громадянам компенсацій, допомоги певних видів та надання пільг здійснюється за єдиною заявою відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1146 "Про вдосконалення механізму надання соціальної допомоги". Органи соціального захисту населення, що проводять нарахування та виплати, передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" ( 796-12 ) (далі - Закон), звіряють у разі потреби отриману від громадян інформацію щодо правомірності нарахування компенсаційних виплат з відділами персоніфікованого обліку згідно з Єдиним автоматизованим реєстром осіб, які мають право на пільги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року № 117. У разі зміни зареєстрованого місця проживання (перебування) або місця роботи постраждала особа для отримання виплати за новим місцем проживання (перебування) або місцем роботи не пізніше ніж через три місяці подає заяву та довідку про отримані виплати (нарахування) за попереднім місцем проживання (перебування).

Суд зазначає, що у відзиві на позов представник відповідача повідомив, що згідно облікових даних ОСОБА_1 перебував на обліку як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії та інвалід 3 групи. Поряд з цим, в квітні 2012 року позивача знято з обліку у зв`язку із зміною місця реєстрації, яке збігалося з його фактичним місцем проживання на підставі рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09.11.2010 по справі № 2-2221/2010 про виселення без права надання іншого житлового приміщення. З квітня 2012 року по березень 2019 року позивач не звертався до управління для повідомлення про інше зареєстроване місце проживання (перебування) для отримання пільг, компенсацій і допомог.

Враховуючи викладені правові норми та те, що після зняття з обліку, позивач не звертався до управління із відповідною заявою та довідкою про отримані виплати (нарахування) за попереднім місцем проживання (перебування) відповідно до норм діючого законодавства, суд приходить до висновку, що у відповідача був відсутній обов`язок щодо виплати щомісячної компенсації вартості продуктів харчування й щорічної допомоги на оздоровлення за період з 2012 по 2019 включно.

Поряд з цим, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з частиною 2 статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Суд зазначив, що ст. 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: "перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою" (параграф 30).

Щодо соціальних виплат, ст. 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом ст. 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) від 14 жовтня 2010 року.

Перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів". Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

Отже, зміна місця реєстрації не може слугувати підставою для позбавлення соціальних виплат, на які особа має право у відповідності до положень Закону України "Про статус і соціальний захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1) має право на виплату щомісячної компенсації вартості продуктів харчування й щорічної допомоги на оздоровлення за період з квітня 2012 року по липень 2019 року включно. А тому, з метою захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати управління соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області здійснити виплату ОСОБА_1 щомісячної компенсації вартості продуктів харчування та щорічної допомоги на оздоровлення за період з квітня 2012 року по липень 2019 року включно в розмірах, передбачених чинним законодавством України.

Стосовно позовних в частині здійснення виплати компенсації на санаторно-курортне лікування за невикористану щорічну путівку за спірний період, суд вказує наступне.

Відповідно до положень постанов Кабінету Міністрів України № 800 від 16.05.2000 "Про затвердження Положення про організацію оздоровлення громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи", "Деякі питання організацію оздоровлення громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" № 261 від 27.03.2013, "Деякі питання санаторно-курортного лікування та відпочинку громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 854 від 23.11.2016 зазначено, що для взяття на облік для забезпечення путівкою шляхом надання грошової допомоги громадянин, віднесений до категорії 1, подає до органу соціального захисту населення наступні документи:

- заяву про взяття на облік для отримання путівки за формою, затвердженою Мінсоцполітики;

- довідку для одержання путівки на санаторно-курортне лікування за формою 070/о;

- копію посвідчення громадянина, віднесеного до категорії 1 (із вкладкою);

- копію паспорта.

У разі подання заяви за місцем проживання, відмінним від зареєстрованого, громадянин (крім осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України чи районів проведення антитерористичної операції) додатково подає видану органом соціального захисту населення за зареєстрованим місцем проживання довідку про те, що громадянин, віднесений до категорії 1, не перебуває на обліку для забезпечення путівкою. За бажанням громадянина, віднесеного до категорії 1, у разі відмови від отримання санаторно-курортного лікування або відпочинку виплачується грошова компенсація у розмірі середньої вартості путівки в Україні, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. Для виплати грошової компенсації громадянин, віднесений до категорії 1, подає органу соціального захисту населення за місцем проживання заяву на отримання грошової компенсації замість путівки за формою, затвердженою Мінсоцполітики з відповідними документами.

Аналіз викладених правових норм дає підстави вважати, що підставою для отримання путівок на санаторно-курортне лікування та компенсацій за невикористані щорічні путівки - є звернення особи до управління.

Поряд з цим, суд звертає увагу на те, що доказів звернення позивача із відповідною заявою за період з 2012 по 2019 до суду не надано.

Щодо позовних вимог в частині невиплати щорічної допомоги до 5 травня за 2012 - 2018 роки, суд вказує наступне.

Судовим розглядом встановлено, що за спірний період щорічна допомога до 5 травня позивачу виплачена в повному обсязі через відділення поштового зв`язку, а саме: за 2012 рік в сумі 1720,00 грн., за 2013 рік в сумі 1895,00 грн., за 2014 рік в сумі 2020,00 грн., за 2015 рік в сумі 2200,00 грн., за 2016 рік в сумі 2310,00 грн., за 2017 рік в сумі 2700,00 грн., за 2018 рік в сумі 2845,00 грн., за 2019 рік в сумі 2950,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (а.с. 58-66).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині невиплати щорічної допомоги до 5 травня за 2012 - 2018 роки є безпідставними, а тому, задоволенню не підлягають.

Стосовно стягнення з управління соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області, 60000,00 грн завданої матеріальної і моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Положеннями статті 56 Конституції України, гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом чи або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" (зі змінами та доповненнями), під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до пункту 5 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суду не надано доказів на підтвердження спричинення позивачу саме діями відповідача матеріальних збитків та моральної шкоди, відсутні належні докази, що підтверджують сам факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача матеріальної і моральної шкоди.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) до управління соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області (місцезнаходження: вул. Гагаріна, буд. 1, м. Ізюм, Харківська область, 64300, ідентифікаційний код - 03196469) про визнання протиправними дій та бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов`язати управління соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області здійснити виплату ОСОБА_1 щомісячної компенсації вартості продуктів харчування та щорічної допомоги на оздоровлення за період з квітня 2012 року по липень 2019 року включно в розмірах, передбачених чинним законодавством України.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справа розглядалась в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.С. Мороко