Справа № 0940/2221/18
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2019-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/6366/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Довгої О.І. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від позивача Кишинський М.І.;

від відповідача - Бондар О.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Івано-Франківській обл. на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.01.2019р. в адміністративній справі за позовом Універсальної аграрно-промислової товарної біржі до Головного управління ДФС в Івано-Франківській обл. про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень щодо застосування штрафних санкцій за порушення граничних строків сплати грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб (суддя суду І інстанції: Остап`юк С.В.; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 23.01.2019р. м.Івано-Франківськ; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не вказана),-

В С Т А Н О В И В:

20.11.2018р. позивач Універсальна аграрно-промислова товарна біржа (надалі позивач, платник податків, Біржа) звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати наступні податкові повідомлення-рішення, винесені Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській обл. (надалі відповідач, податковий орган, ГУ ДФС в Івано-Франківській обл.):

№ від 07.11.2018р. щодо застосування штрафних санкцій за порушення граничних строків сплати грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб /ПДФО/ в розмірі 20 % на суму 4216 грн. 13 коп., при цьому затримка склала 2637 календарних днів;

№ від 07.11.2018р. щодо застосування штрафних санкцій за порушення граничних строків сплати грошових зобов`язань з ПДФО в розмірі 20 % на суму 74 грн. 25 коп., при цьому затримка склала 2637 календарних днів;

судові витрати покласти на відповідача (а.с.5-8).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.01.2019р. заявлений позов задоволено, визнані протиправними та скасовані винесені ГУ ДФС в Івано-Франківській обл. податкові повідомлення-рішення № від 07.11.2018р. та № від 07.11.2018р.; стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір в розмірі 1762 грн. (а.с.55-59).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ГУ ДФС в Івано-Франківській обл., який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.88-91).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що під час вирішення спору судом не враховано, що перебіг строку давності для застосування штрафних санкцій згідно ст.126 Податкового кодексу /ПК/ України починається з дня, наступного за днем фактичної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання, так як несплата податкового зобов`язання є триваючим порушенням, яке закінчується у день фактичної сплати суми такого зобов`язання (з початком наступного дня після збігу встановленого законом граничного терміну сплати та із закінченням у день фактичної сплати).

Штрафні санкції за порушення граничних строків нараховуються по особовій картці платника в автоматичному режимі в день погашення податкового боргу. У зв`язку із цим, контролюючий орган може самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника тільки після факту погашення податкового боргу. Так як фактична дата сплати податкового боргу є 10.05.2016р., що стверджується витягом з облікової картки платника, то граничний строк застосування штрафних санкцій контролюючим органом закінчується 10.05.2019p., тобто в межах 1095 днів (ст.102 ПК України). Оскільки відповідачем нараховані штрафні санкції за несвоєчасну сплату 07.11.2018p., тому останнім дотримані вищевказані строки.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, представника відповідача на підтримання поданої скарги, заперечення представника позивача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, за результатами планової виїзної перевірки Біржі, що оформлена Актом перевірки № 923/23-1-32077865 від 26.01.2009р., були винесені податкові повідомлення-рішення № від 06.02.2009р. на загальну суму 92046 грн. 48 коп. та № від 06.02.2009р. на суму 1113 грн. 69 коп.

Не погодившись із вказаними повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх в судовому порядку.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.07.2009р. в справі № 2а-774/09/0970, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2011р., позов задоволено частково; визнано незаконним податкове повідомлення-рішення № від 06.02.2009р. в частині нарахування податкового зобов`язання в сумі 23655 грн. 28 коп. за основним платежем та відповідно 47310 грн. 56 коп. за штрафними санкціями; в задоволені решти позовних вимог відмовлено (а.с.17-21, 22-23).

Згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23.10.2018р. постанову суду першої інстанції від 30.07.2009р. та ухвалу апеляційного суду від 22.03.2011р. залишено без змін (а.с.24-26).

Таким чином, судами різних інстанцій підтверджено правомірність податкового повідомлення-рішення № від 06.02.2009р. на суму 21080 грн. 64 коп. та податкового повідомлення-рішення № від 06.02.2009р. на суму 1113 грн. 69 коп., а вказані суми набули статусу податкового боргу.

У зв`язку із непогашенням позивачем вказаного податкового боргу, відповідач звернувся до суду із позовом щодо стягнення вказаних сум в дохід державного бюджету.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.03.2013р. в справі № 2а- 3234/09/0970, яка набрала законної сили 23.04.2013р., позов задоволено повністю, стягнуто з рахунків у банках, що обслуговують Біржу та за рахунків готівки, що їй належить, в дохід державного бюджету податковий борг в розмірі 31748 грн. 09 коп. (а.с.27-28).

В межах виконавчого провадження стягнуто з банківських рахунків позивача 10.05.2016р. грошові кошти, що стверджується даними інтегрованої картки платника (а.с.45-46), а саме:

в розмірі 21080 грн. 64 коп. згідно платіжного доручення № 49 від 10.05.2016р., зараховано в дохід бюджету за кодом 11010500 (ПДФО, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування);

в розмірі 1188 грн. 45 коп. згідно платіжного доручення № 48 від 10.05.2016р.; зараховано в дохід бюджету за кодом 11010100 (ПДФО, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати).

05.11.2018р. відповідачем проведено камеральну перевірку своєчасності сплати позивачем ПДФО за період з 01.05.2016р. до 05.11.2018р., якою встановлено, що при проведенні розрахунків з бюджетом по ПДФО, що сплачується за результатами річного декларування, допущено факт несплати (неперерахування) платником податків - юридичною особою сум ПДФО у строки, визначені п.57.3 ст.57 ПК України, відповідальність за порушення правил сплати (перерахування) податку передбачена ст.126 ПК України.

За наслідками вказаної перевірки відповідачем складено Акт камеральної перевірки щодо своєчасності сплати ПДФО, що сплачується за результатами річного декларування, № 1187/09-19-55-03-17-/32077865 від 05.11.2018р. (а.с.11-12).

На підставі цього Акту відповідач виніс податкове повідомлення-рішення № від 07.11.2018р., яким за порушення позивачем строку сплати суми грошового зобов`язання з ПДФО, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, за затримку на 2637 календарних днів сплати/за не сплату (неперерахування) фізичною особою грошового зобов`язання в розмірі 21080 грн. 65 коп., застосував до позивача штраф в розмірі 4260 грн. 13 коп. (а.с.13).

Також 05.11.2018р. відповідачем проведено камеральну перевірку своєчасності сплати позивачем ПДФО за період з 01.05.2016р. до 05.11.2018р., якою встановлено, що при проведенні розрахунків з бюджетом по ПДФО, що сплачується за результатами річного декларування, допущено факт несплати (неперерахування) платником податків - юридичною особою сум ПДФО у строки, визначені п.57.3 ст.57 ПК України, відповідальність за порушення правил сплати (перерахування) податку передбачена ст.126 ПК України.

За наслідками вказаної перевірки відповідачем складено Акт камеральної перевірки щодо своєчасності сплати податку з доходів фізичних осіб № 1186/09-19-55-03-17/32077865 від 05.11.2018р. (а.с.14-15).

На підставі вказаного Акту відповідач виніс податкове повідомлення-рішення № від 07.11.2018р., яким за порушення позивачем строку сплати суми грошового зобов`язання з ПДФО, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, за затримку на 2637 календарних днів сплати/за не сплату (неперерахування) фізичною особою грошового зобов`язання в розмірі 371 грн. 25 коп., застосував до позивача штраф у розмірі 74 грн. 25 коп. (а.с.16).

Звертаючись до суду із розглядуваним позовом, позивач вказував на те, що в складених актах камеральної перевірки не наведено вичерпної інформації про зміст допущених порушень податкового законодавства (такі не містять опису допущених порушень, переліку досліджуваних під час перевірки первинних документів), а проведені перевірки є формальними. Винесені податкові повідомлення-рішення містять неточності, зокрема, у них наведені інші підстави для нарахування штрафних санкцій, ніж додані Акти перевірок. Досліджуваний період перевірок стосувався 01.05.2016р.-05.11.2018р., однак санкції застосовані за період 20.02.2009р.-10.05.2016р. Водночас, розглядувані санкції застосовані поза межами строків давності, передбачених ст.102 ПК України (1095 днів). Також зобов`язання, за які нараховані штрафні санкції, уже були виконані з боку позивача.

Вирішуючи наведений спір та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що суми грошових зобов`язань, визначених податковими повідомленнями-рішеннями №№ та № від 06.02.2009р., є узгодженими з моменту набранням рішеннями Івано-Франківського окружного адміністративного суду в адміністративних справах за № 2а-774/09/0970 та за № 2а-3234/09/0970, тому контролюючий орган має право застосувати штрафні (фінансові) санкції (штрафи) не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такого податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Враховуючи, що рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду в адміністративних справах № 2а-774/09/0970 та № 2а-3234/09/0970 набрали законної сили відповідно 22.03.2011р. та 23.04.2013р., тому відповідачем пропущено 1095 днів для застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень №№ та від 07.11.2018р.

Колегія суддів вважає, що наведені висновки суду першої інстанції суперечать нормам податкового законодавства, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин):

п.109.1 ст.109 - податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

п.113.1 ст.113 - строки застосування, сплата, стягнення та оскарження сум штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) здійснюються у порядку, визначеному цим Кодексом для сплати, стягнення та оскарження сум грошових зобов`язань. Суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) зараховуються до бюджетів, до яких згідно із законом зараховуються відповідні податки та збори.

п.114.1 ст.114 - граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Відповідно до п.126.1 ст.126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Зазначена норма, як випливає з її змісту, є універсальним приписом, який підлягає застосуванню в будь-яких випадках прострочення встановленого ПК України строку сплати узгодженого податкового зобов`язання.

Отже, незалежно від того, з яких причин платником податку не було своєчасно погашено узгоджену суму грошового зобов`язання, такий платник після фактичного погашення боргу повинен сплатити суму штрафу у розмірі, який залежить від терміну прострочення.

Норма п.126.1 ст.126 ПК України поширюється також і на випадки, коли погашення податкового боргу відбулося в примусовому порядку, на підставі рішення суду, ухваленого згідно з п.95.3 ст.95 ПК України.

Зазначене пояснюється тим, що передбачена п.126.1 ст.126 ПК України відповідальність у вигляді штрафу застосовується в силу самого факту погашення податкового боргу з простроченням і розмір такої відповідальності залежить виключно від терміну прострочення, а не від способу і порядку погашення податкового боргу (добровільного чи примусового, в повній сумі або частинами).

Обставини, які зумовлюють застосування штрафу, передбаченого п.126.1 ст.126 ПК України, виникають у силу самого факту погашення грошового зобов`язання з простроченням строків, передбачених ПК України.

Таким чином, правопорушення, відповідальність за яке встановлена п.126.1 ст.126.1 ПК України, полягає в несвоєчасній сплаті суми узгодженого грошового зобов`язання. Відповідне порушення є закінченим у момент збігу передбаченого податковим законодавством строку сплати узгодженого, але не сплаченого платником податків грошового зобов`язання, а розмір штрафу визначається нормативно та фактично залежить від тривалості прострочення до моменту погашення боргу (до 30 днів або понад 30 днів).

Звідси, початок відліку застосування штрафних санкцій пов`язаний з моментом закінчення вказаного триваючого порушення погашенням податкового боргу.

Оскільки розглядуваний податковий борг був сплачений 10.05.2016р., тому граничний строк застосування штрафних санкцій тривалістю 1095 днів завершувався 10.05.2019р.

Разом з тим, спірні податкові повідомлення-рішення щодо застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату узгоджених сум грошових зобов`язань винесені 07.11.2018р., тобто, із дотриманням строків, передбачених ст.ст.102, 114 ПК України.

Водночас, апеляційним судом не здобуто доказів визнання вказаного податкового боргу безнадійним, останній не списаний відповідачем. Спірний податковий борг був стягнутий за рішенням суду, через що відповідно до п.102.4 ст.102 ПК України строки стягнення встановлені законом до повного погашення такого боргу.

В частині правомірності проведення камеральної перевірки колегія суддів враховує, що згідно з пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право проводити перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах (пп.75.1.1 п.75.1 ст.75 ПК України).

Згідно з ст.76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.

Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.

Із урахуванням наведеного слідує, що камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених п.75.1 ст.75 ПК України, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника.

При цьому, будь-якого окремого рішення для проведення даного виду перевірки не вимагається, оскільки подання платником податків податкової звітної документації автоматично виступає юридичним фактом для перевірки її достовірності. Наведене свідчить про обов`язковий характер камеральної перевірки, яка проводиться у випадку подання платником звітних документів до контролюючого органу.

А відтак, камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об`єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету, а також своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання.

Отже, у даному випадку, відповідач, здійснюючи дослідження питань своєчасності сплати позивачем узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання, діяв у межах предмету камеральної перевірки, у зв`язку з чим акт такої перевірки є доказом, здобутим із дотриманням вимог закону.

При цьому, покликання позивача на п.п.1-6 Розділу II Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затв. наказом Міністра фінансів України № 727 від 20.08.2015р., є помилковими, оскільки камеральна перевірка не відноситься до документальних перевірок.

Стосовно допущених помилок щодо реквізитів Актів перевірок, на підставі яких винесені спірні податкові повідомлення-рішення, колегія суддів виходить з того, що окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

Якщо спірне рішення прийняте контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

У такому разі спірні податкові повідомлення-рішення варто розцінювати як повідомлення-рішення з окремими дефектами, які не змінюють суті спірних рішень.

З урахуванням наведеного, враховуючи зміст спірних податкових повідомлень-рішень, колегія суддів не вбачає правових підстав для їх скасування з мотивів допущених неточностей в частині реквізитів Актів перевірок, які слугували підставою для застосування штрафних санкцій.

Наведені обставини в своїй сукупності колегія суддів вважає визначальними при вирішенні наведеного спору, через що відповідь на решта доводів сторін не має принципового значення під час розгляду заявлених позовних вимог.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про неправомірність застосування податковим органом до позивача штрафних санкцій на підставі ст.126 ПК України, не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що податковим органом підставно і обґрунтовано застосовані до позивача штрафні санкції на підставі ст.126 ПК України за порушення граничних строків сплати грошових зобов`язань з ПДФО.

Таким чином, оцінюючи в сукупності вищевикладене, враховуючи підтвердження в судовому засіданні обставин, якими контролюючий орган обґрунтував свої твердження про порушення граничних строків сплати узгоджених грошових зобов`язань з ПДФО, через що є наявними підстави для застосування до позивача штрафних санкцій на підставі ст.126 ПК України, а відтак й покладених в основу прийнятих оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, заявлений позивачем позов є безпідставним та необґрунтованим, через що не підлягає до задоволення.

Також в порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви не підлягають відшкодуванню позивачу, а сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта ГУ ДФС в Івано-Франківській обл.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку порушення судом норм матеріального права (неправильне тлумачення закону), що призвело до невірного вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.2 ч.1 ст.315, п.4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Івано-Франківській обл. задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.01.2019р. в справі № 0940/2221/18 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову Універсальної аграрно-промислової товарної біржі до Головного управління ДФС в Івано-Франківській обл. про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень щодо застосування штрафних санкцій за порушення граничних строків сплати грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, - відмовити.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви не підлягають відшкодуванню на користь позивача Універсальної аграрно-промислової товарної біржі.

Суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління ДФС в Івано-Франківській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку лише у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді О. І. Довга
С. М. Кузьмич
Дата складення повного судового рішення: 14.08.2019р.