Справа № 826/3356/13-а
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2019-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

15 серпня 2019 року

Київ

справа №826/3356/13-а

адміністративне провадження №К/9901/3572/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргуДержавної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві
на постановуКиївського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2014 (колегія суддів у складі: А.М. Горяйнов, Я.С. Мамчур, О.О. Шостак)
у справі № 826/3356/13-а
за позовомПублічного акціонерного товариства «Укргазбуд»
доДержавної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Укргазбуд» звернулося до суду з позовом, у якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Солом`янському районі м. Києва ДПС від 05 листопада 2012 року № .

Позовні вимоги мотивовано тим, що висновки податкового органу за результатами перевірки є безпідставними, а рішення - неправомірним.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 травня 2013 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не була доведена можливість виконання робіт з боку його контрагента, виходячи з кількості його трудових ресурсів та відсутності основних засобів. Також засновник та директор ТОВ «Лугпромстройтехмонтаж» ОСОБА_1 не мав відношення до діяльності підприємства.

В той же час, відзначено, що позивачем ані на перевірку, ані до суду не подано доказів обліку (прийняття на склад, оприбуткування) придбаного товару (робіт, послуг), враховуючи його значну кількість та асортимент, не доведено використання придбаного товару у власній господарській діяльності позивача, а також не надано доказів щодо наявності на даний час товару у позивача або реалізації його іншим контрагентам.

Позивачем також не надано первинних документів щодо формування витрат матеріалів (форми №М-29, М-19) обліку використання будівельних машин, подорожні листи, технічні паспорти на будівельні машини та інші докази обґрунтованості правомірності формування собівартості робіт. Надані позивачем копії актів не дають змогу ідентифікувати обсяги виконаних робіт та складові собівартості таких робіт, проте, на думку суду відповідачем надано достатньо доказів, що ТОВ «Лугпромстройтехмонтаж» не мало можливості на виконання господарських зобов`язань по договорам субпідряду та доказів відсутності фактичних дій останніх, спрямованих на виконання взятих зобов`язань.

Окрім того враховано доводи податкового органу про те, що ТОВ «Лугпромстройсантехмонтаж» діє з метою ухилення від сплати податків та особистого збагачення за рахунок незаконного конвертування безготівкових коштів у готівку.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2014 у даній справі скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.05.2013 та прийнято нове рішення про задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції при прийнятті рішення виходив з того, що відповідачем не доведено наявність порушень податкового законодавства позивачем, оскільки реальність господарських операцій та використання у господарській діяльності придбаних робіт підтверджується первинними документами.

Крім того, враховано, з посиланням на ч. 1 ст. 72 КАС України, наявність постанови Київського апеляційного адміністративного від 31 жовтня 2013 року, якою було встановлено виконання зобов`язань за договорами, на підставі яких проводились операції між суб`єктами господарювання у даній справі.

Не погоджуючись з судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, оскільки вважає, що судові рішення були ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відзив або заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

З урахуванням відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, касаційний суд дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги в порядку письмового провадження відповідно до пункту 1 частини першої статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для частково задоволення касаційної скарги, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ДПІ у Солом`янському районі м. Києва ДПС було проведено планову виїзну перевірку ПАТ «Укргазбуд» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2011 року по 30 червня 2012 року, про що складено акт від 11 жовтня 2012 року № 6600/22-217/14277604, згідно висновків якого, серед іншого, встановлено порушення п.198.6 ст.198, п.201.4, п.201.6, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит, що призвело до заниження податку на додану вартість в сумі 1817683,00грн.

Виявлене порушення обумовлено тим, що в діяльності ТОВ «Лугпромстройсантехмонтаж» наявні ознаки фіктивності. Ленінською МДПІ у м. Луганську Луганської області під час проведення перевірки ТОВ «Лугпромстройсантехмонтаж» було встановлено неможливість здійснення ним господарських операцій через відсутність майна та інших матеріальних ресурсів, економічно необхідних для здійснення операцій купівлі-продажу, а також відсутність трудових ресурсів, основних приміщень, транспортних засобів, складських приміщень.

На підставі вказаного акта перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 05 листопада 2012 року, яким позивачу нараховано податкові зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 1993976 грн. 00 коп., з яких 1817683 грн. 00 коп. - за основним платежем та 176293 грн. 00 коп. - штрафні (фінансові) санкції.

Судами також встановлено, що між ТОВ «Лугпромстройсантехмонтаж» та ПАТ «Укргазбуд» були укладені наступні договори:

- договір субпідряду № 2 від 10 січня 2011 року, згідно умов якого ТОВ «Лугпромстройсантехмонтаж» зобов`язувалося виконати роботи з ремонту лоткової частини магістрального аміакопроводу підроблювальної дільниці на території Придніпровського управління магістрального аміакопроводу УДП «Укрхімтрансаміак»;

- договір № 11а від 01 лютого 2011 року, згідно умов якого ТОВ «Лугпромстройсантехмонтаж» зобов`язувалося виконати роботи з ремонту ізоляційного покриття магістрального аміакопроводу з використанням бентонітових глин на території ПУМА, МУМА УДП «Укрхімтрансаміак»;

- договір № 69 від 29 червня 2011 року, згідно умов якого ТОВ «Лугпромстройсантехмонтаж» зобов`язувалося виконати роботи з ремонту лоткової частини магістрального аміакопроводу підроблювальної дільниці на території Придніпровського управління магістрального аміакопроводу УДП «Укрхімтрансаміак».

На підставі податкових накладних, складених ТОВ «Лугпромстройсантехмонтаж» внаслідок виконання вказаних договорів, позивачем був сформований податковий кредит у розмірі 1817683 грн. 00 коп.

Додатково апеляційним судом було встановлено, що згідно довідки Державної фінансової інспекції України від 08 листопада 2012 року № 32-21/11 та договорів субпідряду № 106 від 30 грудня 2010 року і № 7 від 28 січня 2011 року між УДП «Укрхімтрансаміак» та ТОВ «Трубремонт» було укладено договір № 006/В/2011 від 26 січня 2011 року, умовами якого передбачалося виконання робіт з ремонту ізоляційного покриття магістрального аміакопроводу з використанням бентонітових глин.

В подальшому між ТОВ «Трубремонт» та ПАТ «Укргазбуд» були укладені договори субпідряду № 106 від 30 грудня 2010 року і № 7 від 28 січня 2011 року, за якими ТОВ «Трубремонт» залучило позивача до виконання робіт, обумовлених договором № 006/В/2011 від 26 січня 2011 року.

ПАТ «Укргазбуд», в свою чергу, уклало з ТОВ «Лугпромстройсантехмонтаж» договори № 2 від 10 січня 2011 року, № 11а від 01 лютого 2011 року та № 69 від 29 червня 2011 року, згідно яких вказане товариство виконувало частину робіт, які позивач зобов`язувався виконати на замовлення ТОВ «Трубремонт».

Передача робіт від ПАТ «Укргазбуд» до ТОВ «Трубремонт» також підтверджується копіями актів приймання виконаних будівельних робіт. До переліку робіт, зазначених у вказаних актах включено, в тому числі роботи, які виконувалися ТОВ «Лугпромстройсантехмонтаж».

Виконання ТОВ «Трубремонт» своїх зобов`язань перед УДП «Укрхімтрансаміак» підтверджується довідкою Державної фінансової інспекції України від 08 листопада 2012 року № 32-21/11.

В той же час, постановою Київського апеляційного адміністративного від 31 жовтня 2013 року було задоволено адміністративний позов ПАТ «Укргазбуд» до ДПІ у Солом`янському районі м. Києва ДПС про скасування податкового повідомлення-рішення від 05 листопада 2012 року № , яке було винесено на підставі того ж акта перевірки від 11 жовтня 2012 року № 6600/22-217/14277604, що й у даній справі.

Названою постановою встановлено, що зобов`язання за договорами № 2 від 10 січня 2011 року, № 11а від 01 лютого 2011 року та № 69 від 29 червня 2011 року сторонами виконувалися у повному обсязі.

Зважаючи на встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини, касаційний суд вважає їх висновки передчасними, та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак такі судові рішення не є такими, що відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, положеннями Податкового кодексу України та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в першу чергу, регламентовано пряму взаємозалежність правильності врахування платником податку у податковому обліку витрат на оплату придбаних у контрагента товарів (робіт, послуг) від підтвердження проведених господарських операцій належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Дійсно правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту, наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів, робіт та послуг з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Водночас правильність відображення в податковому обліку господарських операцій відповідно до їх реального змісту повинна здійснюватися виключно на підставі норм податкового законодавства. А реальність чи нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях.

Між тим, суд першої інстанції, розглядаючи спір, жодних висновків щодо достовірності чи не достовірності даних, вказаних в первинних документах, або про їх невідповідність вимогам чинного податкового законодавства чи навпаки, не зробив, а лише, перелічивши їх, обмежився висновками про їх наявність та наведенням мотивів дублюючим акт перевірки.

Не виправив цієї помилки і апеляційний суд, надавши іншу юридичну оцінку цим же доказам, оскільки з судового рішення апеляційного суду не вбачається наведення обґрунтованих мотивів, виходячи з яких була надана інша правова оцінка, встановленим судом першої інстанції обставинам та які були покладені в основу задоволення позову.

Апеляційний суд також не зробив жодних висновків щодо достовірності чи не достовірності даних, вказаних в первинних документах, або про їх невідповідність вимогам чинного податкового законодавства чи навпаки.

Фактично апеляційний суд надав іншу юридичну оцінку обставинам справи, встановленим судом першої інстанцій, без належного мотивування причин цього, що не відповідає правилам оцінки доказів за статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України (стаття 86 цього Кодексу в редакції до 15.12.2017). Адже оцінка судом доказів на своїм внутрішнім переконанням не означає допустимості їх необґрунтованої оцінки, при якій змістовно тотожні обставини отримують діаметрально протилежне тлумачення, без зазначення належних причин для цього.

А також виходив лише з преюдиціального підтвердження виконання зобов`язань за договорами № 2 від 10 січня 2011 року, № 11а від 01 лютого 2011 року та № 69 від 29 червня 2011 року постановою Київського апеляційного адміністративного від 31 жовтня 2013 року.

Дійсно, частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15.12.2017) передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Разом з тим, преюдиціальні факти слід відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин. Адже преюдиціальні факти - це явища дійсності, істинність яких вже було встановлено у рішенні, що виключає необхідність їх повторного з`ясування, тоді як юридична оцінка фактів - це оціночне судження, зроблене судом в процесі співставлення факту з нормою права, яка регулює відповідну сферу правовідносин.

В даному разі апеляційний суд, невірно надавши преюдиціального характеру здійсненій іншим судом правовій оцінці обставин справи, ухилився від дослідження питань, що входить до предмета доказування при розгляді судом даного спору щодо законності формування позивачем податкового кредиту.

Наведене дає підстави стверджувати про неповноту встановлення і апеляційним судом всіх обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи, що також вказує на непідтвердження відповідних обставин та фактів належними засобами та у передбачений чинним законодавством спосіб.

За наведених обставин, суд касаційної інстанції не може погодитись або спростувати, як висновки податкового органу стосовно суті порушень, так і перевірити висновки судів попередніх інстанцій, оскільки дослідження та відсутність належної оцінки доказів, виключає можливість перевірки касаційним судом правильності судових актів.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

За правилами пункту 1 частини 2 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

З огляду на викладене, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві задовольнити частково.

2. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.05.2013 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2014 скасувати, а справу направити на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко

І.А. Васильєва ,

С.С. Пасічник

Судді Верховного Суду