Справа № 540/1710/19
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2019-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2019 р. м. ХерсонСправа № 540/1710/19

Суддя Херсонського окружного адміністративного суду Гомельчук С.В., перевіривши виконання вимог статей 160-168 КАС України за адміністративним позовом Великокопанівської сільської ради Олешківського району Херсонської області до Державного реєстратора виконавчого комітету Каховської міської ради Херсонської області Філоненко О.В., за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання скасування державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва,

встановив:

12 серпня 2019 року Великокопанівська сільська рада Олешківського району Херсонської області (далі - позивач, Великокопанівська сільрада) звернулась до адміністративного суду із позовом до Державного реєстратора виконавчого комітету Каховської міської ради Херсонської області Філоненко О.В. (далі - відповідач, державний реєстратор), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1 (далі - третя особа), у якому просить визнати протиправною бездіяльність державного реєстратора щодо не скасування державної реєстрації права приватної власності на об`єкт незавершеного будівництва, а саме недобудований магазин, розташований за адресою АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 від 06.11.2018 року за №250, та зобов`язати відповідача скасувати державну реєстрацію права приватної власності на вказаний об`єкт незавершеного будівництва. Позов надійшов до канцелярії суду засобами поштового зв`язку 16 серпня 2019 року.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Спірним рішенням державного реєстратора від 06.11.2018 року за № 250 за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на об`єкт незавершеного будівництва, а саме на недобудований магазин, розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Вважаючи таке рішення державного реєстратора протиправним, Великокопанівська сільрада звернулася до суду з позовом про його скасування.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що державний реєстратор, на порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV, постанови КМУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25.12.2015 року № 1127, не перевірив документи, подані для реєстрації права приватної власності на об`єкт незавершеного будівництва, на відповідність їх вимогам ч. 1 ст. 27-1 цього Закону та п. 68 Постанови, і зареєстрував право власності на об`єкт незавершеного будівництва за відсутності у третьої особи на момент реєстрації права користування земельною ділянкою та дозвільного документу на виконання будівельних робіт, що пояснюється втратою чинності договору оренди землі з 12.05.2018 року, укладеного Великокопанівською сільрадою (орендодавцем) з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (орендарем) від 22.10.2007 року, та скасуванням реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт рішенням УДАБІ у Херсонській області від 27.05.2019 року № 32-ск.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановлений законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 4 КАС визначено, що публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і виникнення якого пов`язане з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Згідно із ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним зі способів захисту цивільного права є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів характер, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Зі статей 2, 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) вбачається, що критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин.

Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (п. 1); справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (п. 6); вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами (п. 13); (ч. 1 ст. 20 ГПК України).

Суд зауважує на тому, що ухвалою Верховного суду України від 30.01.2018 року у справі №461/10630/15-а висловлено позицію, що органи місцевого самоврядування та органи державної влади у відносинах розпорядження землями комунальної чи державної власності не здійснюють у цих правовідносинах владно - управлінських функцій, тому такі спори не підлягають розгляду адміністративними судами, оскільки виникає спір про цивільне право.

Згідно наведеної позиції суду, вбачається, що правовідносини, які виникають між розпорядником землі, в особі держави чи в особі територіальної громади та юридичними чи фізичними особами щодо виникнення, зміни, припинення права користування/власності земельною ділянкою, є цивільно-правовими, оскільки орган державної влади у такому разі діє, як рівноправний суб`єкт цивільно-правових відносин.

Згідно матеріалів справи, позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з тих підстав, що реєстрацією права власності на об`єкт незавершеного будівництва - недобудований магазин за ОСОБА_1 порушено права Великокопанівської сільради, як розпорядника землі, оскільки спірна земельна ділянка, на якій мав бути розташований магазин за адресою АДРЕСА_1 , станом на момент оскарженої реєстрації перебувала у власності Великокопанівської сільради, що пояснюється закінченням терміну дії договору оренди землі з 12.05.2018 року, за яким земельна ділянка передавалась у платне користування фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

Відповідно до змісту статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів, та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З проведенням державної реєстрації речових прав на нерухоме майно законодавець пов`язує офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (стаття 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року № 1952-IV).

Відповідно до частин 2, 3 ст. 3 Закону України «Про адміністративні послуги» від 6 вересня 2012 року № 5203-VI, надання адміністративних послуг здійснюється відповідно до цього Закону з урахуванням особливостей, визначених законами, які регулюють суспільні відносини у відповідних сферах, зокрема Законом України «Про ліцензування видів господарської діяльності». До адміністративних послуг також прирівнюється надання органом виконавчої влади, іншим державним органом, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, їх посадовими особами, державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації витягів та виписок із реєстрів, довідок, копій, дублікатів документів та інші передбачені законом дії, у результаті яких суб`єкту звернення, а також об`єкту, що перебуває в його власності, володінні чи користуванні, надається або підтверджується певний юридичний статус та/або факт.

Таким чином, предметом розгляду в цій справі є не самі по собі дії державного реєстратора з надання адміністративних послуг ОСОБА_1 , а результат таких послуг - державна реєстрація права приватної власності на об`єкт незавершеного будівництва, а саме недобудований магазин, розташований за адресою АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 , якою підтверджується певний юридичний статус об`єкта нерухомості, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Варто зазначити, що за договором оренди землі від 22.10.2007 року, спірна земельна ділянка надавалась у платне строкове користування ОСОБА_1 саме як фізичній особі - підприємцю, що також підтверджується обставинами, встановленими у рішенні Господарського суду Херсонської області від 14.11.2018 року, ухваленого за результатами розгляду справи №923/502/18.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч. 5 ст. 78 КАС України).

Отже, суд доходить висновку про те, що спірні правовідносини стосуються права учасників справи на об`єкт нерухомого майна, а позовні вимоги у зазначеній справі спрямовані на захист права власності.

Відтак, зазначена категорія спорів належить до юрисдикції господарських судів, оскільки спір у даній справі не є публічно-правовим, а тому не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року та 17 квітня 2018 року в справах №№ 826/12559/16, 815/6956/15.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження у адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, аналіз наведених норм та встановлених судом обставин справи дає підстави для висновку про те, що у відкритті провадження по даній справі необхідно відмовити.

Судових витрат по справі не встановлено.

Керуючись ст. ст. 170, 243, 248 КАС України, суд

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження у адміністративній справі за позовом Великокопанівської сільської ради Олешківського району Херсонської області до Державного реєстратора виконавчого комітету Каховської міської ради Херсонської області Філоненко О.В., за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання скасування державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва.

Роз`яснити позивачеві, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Позовну заяву разом із усіма доданими до неї документами повернути позивачу.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Гомельчук С.В.

кат. 109040000