Справа № 120/4628/18-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2019-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 серпня 2019 р. Справа № 120/4628/18-а
Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Чернюк Алли Юріївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Федчук Тетяни Юріївни,

представника позивача: Козачука Михайла Васильовича,

представника відповідача: Москаленко Андрія Олександровича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали адміністративної справи:

за позовом: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 )

до: Міністерства оборони України (, адреса: Повітрофлотський проспект, 6, м. Київ, 03168), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 )

про: визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернулись ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (, адреса: Повітрофлотський проспект, 6, м. Київ, 03168) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивачі посилаються на те, що в листопаді 2018 року їм стало відомо, що згідно із протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 31.08.2018 року №88, комісія дійшла висновку про відмову у призначенні матері та дружині загиблого ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги. Як підставу для відмови, комісія вказала, що смерть ОСОБА_3 настала, у зв`язку із вчиненням ним адміністративного правопорушення.

Вважаючи таке рішення протиправним та необґрунтованим, з метою його скасування, позивачі звернулись із вказаним адміністративним позовом до суду.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 19.12.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

21.01.2019 року на адресу суду від представника Міністерства оборони України надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти задоволення адміністративного позову. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що з урахуванням належних та допустимих доказів щодо реальних обставин загибелі ОСОБА_3 , отриманих у ході досудового розслідування, Комісія Мініоборони дійшла висновку про відмову у призначенні спірної допомоги на підставі статті 16-4 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", оскільки смерть військовослужбовця є наслідком вчинення ним адміністративного правопорушення. В даному випадку, дії ОСОБА_3 охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 127 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Таким чином, між протиправними діями ОСОБА_3 , встановленими старшим слідчими в ОВС СУ ГУ НП в Одеській області підполковником ОСОБА_4 , та його загибеллю, існує причинний зв`язок, який спричинив настання наслідків у вигляді смерті військовослужбовця.

З огляду на зазначене, на думку відповідача, обставини загибелі ОСОБА_3 не відносяться до визначених Законом випадків можливості призначення і виплати одноразової грошової допомоги позивачам, а оскаржуване рішення Міноборони прийнято на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Одночасно з відзивом на позовну заяву представником Міністерства оборони України подано клопотання про залишення позовної заяви без руху на підставі частини 13 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України). В обґрунтування вказаного клопотання зазначено, що матеріали позовної заяви не містять документа про сплату судового збору, відтак, на думку представника відповідача, позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у частині 3 статті 161 КАС України.

Крім того, представником відповідача подано клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Вінницький обласний військовий комісаріат.

31.01.2019 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив в яких представник позивачів з доводами Міністерства оборони України не погоджується, та вважає, що постанова слідчого про закриття провадження не є документом, який свідчить про те, що смерть військовослужбовця настала внаслідок вчинення ним адміністративного правопорушення, оскільки винність особи у вчиненні адміністративного правопорушення відповідно до статті 280 КУпАП встановлюється при розгляді справи про адміністративне правопорушення особою або органом, уповноваженим на це. Разом з тим, згідно статті 283 КУпАП єдиним об`єктивним доказом про вчинення адміністративного правопорушення є постанова, винесена відповідним органом, який уповноважений розглядати справи про адміністративні правопорушення. Натомість, ні Комісія Міністерства оборони України, ні слідчий Національної поліції не є органами, уповноваженим на розгляд адміністративних справ та встановлення наявності в діях особи ознак адміністративного правопорушення відповідно до КУпАП.

Крім того, на думку ОСОБА_1 , досудове розслідування за фактом загибелі ОСОБА_3 здійснювалося упереджено, відтак, постанова про закриття кримінального провадження оскаржена нею до Приморського районного суду міста Одеси.

28.02.2019 року через відділ прийому суду представниками сторін подано клопотання про зупинення провадження у справі для надання часу для примирення сторін.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 28.02.2019 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії зупинено.

20.06.2019 року на адресу суду від представника позивачів надійшло клопотання про поновлення провадження у справі, з огляду на недосягнення сторонами примирення.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 24.06.2019 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії поновлено та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання від 08.07.2019 року суд відмовив у задоволенні клопотання представника Міністерства оборони України про залишення позовної заяви без руху на підставі частини 13 статті 171 КАС України.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 08.07.2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивачів підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини наведені у позовній заяві, просив суд задовольнити адміністративний позов повністю.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити у задоволенні позову.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи належним чином повідомленим про час, місце та дату розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

В силу приписів частини 1 статті 205 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Солдат ОСОБА_3 проходив службу у Військовій частині НОМЕР_4 на посаді водія-електрика центру прив`язки 1 польового вузла зв`язку.

16.08.2017 року при виконанні обов`язків військової служби загинув ОСОБА_3 , у зв`язку із чим, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_5 від 16.08.2017 року, було проведено службове розслідування.

Згідно акта про результати службового розслідування по факту смерті внаслідок дорожньо-транспортної пригоди солдата ОСОБА_3 від 01.09.2017 року та витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 347 від 01.09.2017 року солдат ОСОБА_3 отримав травму, яка призвела до смерті, пов`язану із виконанням обов`язків військової служби.

Постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Одеській області підполковника міліції Бірюкова Є.О. від 25.04.2018 року кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000734 від 16.08.2017 року закрито. В мотивувальній частині вказаної постанови, відповідно до зібраних у кримінальному провадженні доказів, слідчий дійшов висновку про те, що причиною ДТП, яка призвела до спричинення смерті пішохода ОСОБА_3 , є порушення самим пішоходом "Правил дорожнього руху" України.

17.11.2017 року позивачі звернулися до Вінницького обласного військового комісаріату через Калинівський районний військовий комісаріат із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю чоловіка та сина відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в порядку та на умовах, визначених Порядком № 975.

17.11.2017 року Вінницьким обласним військовим комісаріатом направлено Міністерству оборони України висновок із усіма необхідними документами про те, що позивачі мають право на виплату одноразової грошової допомоги.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси Попревич В.М. від 24.01.2019 року скарга ОСОБА_1 на рішення старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області, про закриття кримінального провадження №0000734 від 16.08.2017 року повернута на підставі пункту 2 частини 2 статті 304 КПК України.

24.01.2018 року листом начальника управління організаційного та соціальних виплат Департаменту фінансів Міністерства оборони України № 248/3/6/133 від 15.01.2018 року зазначений висновок та усі документи були повернуті у військкомат. Підставою повернення стала відсутність документів слідчих органів або дорожньої автоінспекції щодо порушення ОСОБА_3 правил дорожнього руху.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21.08.2018 року визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у непризначені одноразової грошової допомоги дружині - ОСОБА_1 , матері - ОСОБА_2 загиблого військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_3 . Зобов`язано Міністерство оборони України виплатити членам сім`ї загиблого військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_3 , передбачену ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження військової служби у військовому резерві, у розмірі 750-кратного розміру прожиткового мінімуму доходів громадян у рівних частках дружині ОСОБА_1 , матері ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2018 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13.06.2019 року, апеляційну скаргу Міністерства оборони України задоволено частково. Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії в частині зобов`язання Міністерство оборони України виплатити членам сім`ї загиблого військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_3 , передбачену ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження військової служби у військовому резерві, у розмірі 750-кратного розміру прожиткового мінімуму доходів громадян у рівних частках дружині ОСОБА_1 , матері ОСОБА_2 скасовано. В цій частині прийнято постанову, якою зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути питання щодо виплати членам сім`ї загиблого військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_3 , передбачену ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження військової служби у військовому резерві, у розмірі 750-кратного розміру прожиткового мінімуму доходів громадян. В іншій частині постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Скасовуючи частково рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що Міністерство оборони України у встановленому порядку не розглянуло заяву позивачів та не прийняло рішення щодо можливості призначення виплати одноразової грошової допомоги, чим допустило порушення права на належний розгляд поданої позивачами заяви та документів і прийняття відповідного рішення з приводу призначення та виплати одноразової грошової допомоги. Крім того, Сьомий апеляційний адміністративний суд зазначив, що судом першої інстанції, всупереч вимогам КАС України не було вжито жодних дій з приводу отримання інформації щодо обставин, які мають пряме відношення до даної адміністративної справи та надання їм оцінки (постанови слідчого про закриття кримінального провадження стосовно смерті ОСОБА_3 ), не надано вказаній постанові оцінки, що не дозволяє зробити висновок про безумовне зобов`язання виплатити позивачам компенсації.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси Федулеєва Ю.О. від 06.03.2019 року по справі № 520/3112/19, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.04.2019 року, відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Одеській області Бірюкова Є.О. про закриття кримінального провадження №0000734 від 25.04.2018 року.

Так, згідно витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 88 від 31.08.2018 року, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги матері та дружині загиблого 16.08.2017 року внаслідок травми, пов`язаної з виконанням служби, солдата строкової служби ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що смерть військовослужбовця є наслідком дорожньо-транспортної пригоди в результаті порушення правил дорожнього руху, тобто внаслідок адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись із рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого зазначеним вище протоколом про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, позивачі звернулися до суду з даним адміністративним позовом

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється у відповідності до вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до статті 40 вказаного Закону гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

За змістом статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 року (далі - Закон № 2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статті 1 Закону № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Дія Закону № 2011-XII поширюється, зокрема, на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти (пункт 2 частини 1 статті 3 Закону № 2011-XII).

Відповідно до частини першої статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з положеннями пункту першого частини другої статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Відповідно до статті 16-1 Закону № 2011-XII, у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Таким чином, особами, які мають право на призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є позивачі мати та дружина загиблого військовослужбовця.

Разом із тим, згідно з пунктом «а» частини 1 статті 16-4 Закону № 2011-XII призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення.

Частиною дев`ятою статті 16-3 Закону № 2011-XII встановлено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначено постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року за № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі - Порядок № 975).

Згідно з пунктом 19 Порядку № 975 передбачено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста є наслідком вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння.

Стосовно посилання позивачів на те, що висновок комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення є безпідставним, суд зазначає наступне.

Обставини смерті військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_3 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підтверджуються актом про результати спеціального розслідування. Згідно з вказаним актом, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_5 від 01.09.2017 року, солдат ОСОБА_3 перетинаючи дорогу у невстановленому місці, не помітив легковий автомобіль, який на великій швидкості здійснив наїзд на військовослужбовця, в результаті чого останній загинув на місці.

Постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Одеській області підполковника міліції Бірюкова Є.О. від 25.04.2018 року кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000734 від 16.08.2017 року закрито, у зв`язку з встановленням відсутності в діях водія ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України.

З постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 25.04.2018 року вбачається, що ОСОБА_3 вирішив перетнути проїзну частину автодороги «Київ-Одеса» поза населених пунктів в умовах необмеженої видимості, у невстановленому для переходу місці, де відсутні пішохідні переходи та перехрестя, а проїзна частина має по три смуги руху у протилежних напрямках та бетонне огородження по середині дороги. При цьому, військовослужбовець заходів, що виключають виникнення і розвиток аварійної ситуації не вжив, не переконався, що його маневр буде безпечним для нього самого і не створить небезпеки для інших учасників дорожнього руху. В порушення вимог Правил дорожнього руху України, не дочекавшись доки транспортні засоби, які рухалися по проїзній частині будуть знаходитися на безпечній відстані та дорогу буде добре видно в обидва боки, пішохід ОСОБА_3 почав перетинати автодорогу не упевнившись у відсутності небезпеки у вигляді автомобіля під керуванням ОСОБА_5 . У невстановленому для переходу місці, в умовах необмеженої видимості, не маючи переваги у русі, пішохід ОСОБА_3 не утримався від виходу на проїзну частину, тим самим поставивши себе у небезпечний стан, вибіг на автодорогу, переліз через бетонну огорожу та продовжив перетин половини проїзної частини, рухаючись з лівого боку, а коли вже знаходився на середині половини проїзної частини, раптово, змінив напрямок руху в напрямку бетонного огородження, розташованого по середині автодороги, через що водій автомобіля під керуванням ОСОБА_5 був позбавлений будь-якої об`єктивної можливості уникнути наїзду на пішохода. Таким чином, відповідно до зібраних у кримінальному провадженні доказів, старшим слідчим в ОВС СУ ГУНП в Одеській області підполковником міліції Бірюковим Є.О. встановлено, що причиною дорожньо-транспортної пригоди, яка призвела до спричинення смерті пішохода ОСОБА_3 , явилися порушення самим пішоходом вимог пунктів 4.7, 4.14 «а», «б», «г» Правил дорожнього руху України.

Так, Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Згідно вимог пункту 4.7, 4.14 Правил дорожнього руху пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч.

Пішоходам забороняється, зокрема, виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід; затримуватися і зупинятися на проїзній частині, якщо це не пов`язано із забезпеченням безпеки дорожнього руху.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (стаття 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Відповідно до статті 127 Кодексу України про адміністративні правопорушення непокора пішоходів сигналам регулювання дорожнього руху, перехід ними проїзної частини у невстановлених місцях або безпосередньо перед транспортними засобами, що наближаються, невиконання інших правил дорожнього руху тягнуть за собою попередження або накладення штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В той же час, ні нормами Кримінального кодексу України, ні Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачено права складання протоколу про адміністративні правопорушення або провадження досудового розслідування відносно померлої особи.

За змістом пункту другого, п`ятого частини першої статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо: встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення; помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження необхідним для реабілітації померлого.

В свою чергу, відповідно до пункту дев`ятого частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю внаслідок смерті особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними злочину чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження.

Окрім зазначеного вище, суд звертає увагу на положення пункту 10 Порядку № 975 члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), зокрема, документ, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства.

Зазначений перелік документів є вичерпним, подання яких покладається на позивачів.

Разом із тим, у позивачів відсутній документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27.09.2001 року рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Виходячи з цих обставин та викладеного вище, суд приходить до висновку про належність та достатність наданих представником відповідача доказів в обґрунтування заперечень проти вимог позивачів та приходить до висновку про законність дій відповідача при відмові у виплаті грошової допомоги.

Враховуючи відсутність судових витрат у даній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач 1: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );
Позивач 2: ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 );
Відповідач: Міністерство оборони України (, адреса: Повітрофлотський проспект, 6, м. Київ, 03168);
Третя особа: Вінницький обласний військовий комісаріат (, адреса: вул. Данила Галицького, 31, м. Вінниця, Вінницька область, 21036).

Рішення у повному обсязі виготовлено: 15.08.2019

Суддя Чернюк Алла Юріївна