Справа № 640/10565/19
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2019-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Літвіної Н.М. та Сорочка Є.О.,

за участю секретаря Лисенко І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань, Директора Державного бюро розслідувань Труби Романа Михайловича про визнання протиправними дій, скасування наказу, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання протиправними дії Директора Державного бюро розслідувань Труби Р.М. з прийняття рішення про звільнення ОСОБА_1 та винесення наказу № 146-ос від 28.05.2019 про звільнення ОСОБА_1 та про визнання протиправним та скасування наказу № 146-ос від 28.05.2019 про звільнення ОСОБА_1 , поновлення на посаді та стягнення з бюджетних асигнувань Державного бюро розслідувань заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Також позивачем подано до суду заяву про вжиття забезпечення позову шляхом:

- зупинення дії наказу від 28.05.2019 № 146-ос про звільнення ОСОБА_1 ;

- заборони Директору Державного бюро розслідувань Трубі Р.М. приймати рішення, зокрема, шляхом видання наказів, розпоряджень або в інших формах, про звільнення ОСОБА_1 з посади працівника центрального апарату Державногго бюро розслідувань без погодження такого рішення із першим заступником та заступником Державного бюро розслідувань;

- заборони Директору Державного бюро розслідувань Трубі Р.М. приймати рішення, зокрема, шляхом видання наказів, розпоряджень або в інших формах, про оголошення (призначення) конкурсу на посаду керівника Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2019 року у задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою позивачем подано апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2019 р. та задовольнити заяву про вжиття заходів забезпечення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що доводи, наведені позивачем у заяві про забезпечення позову свідчать про наявність очевидних ознак протиправний дій суб`єкта владних повноважень, тому, на думку позивача, наявні всі обставини для задоволення його заяви.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачів зазначає, що суд першої інстанції повністю з`ясував обставини, що мають значення для справи і виніс оскаржувану ухвалу, надавши обґрунтовану оцінку всім аргументам наданих позивачем, у зв`язку з наведеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статями 150, 151 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Відповідно до вимог частини 1 статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи може вжити визначені цією статтею заходи забезпечення адміністративного позову.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачем за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

- очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до частини 2 статті 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття забезпечення позову для заінтересованих осіб.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина 6 статті 154 КАС).

Тобто, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Проте, зазначені позивачем у заяві про забезпечення позову доводи не свідчать про наявність законних та переконливих підстав для вжиття заходів забезпечення позову, передбачених статтею 151 Кодексу адміністративного судочинства України.

Посилання апелянта на про наявність очевидних ознак протиправний дій суб`єкта владних повноважень під час прийняття рішення про звільнення позивача, колегія с суддів відхиляє та погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що у разі встановлення під час розгляду справи обставин щодо протиправності оскаржуваного наказу про звільнення позивач підлягатиме поновленню на займаній посаді з одночасною виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При цьому, оцінку оскаржуваному наказу про звільнення суд зобов`язаний буде надати під час розгляду справи.

Отже, доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду заявником не надані, як і не надані останнім будь-які докази на підтвердження обставин, вказаних у заяві про забезпечення позову.

Разом з тим, враховуючи доводи сторони позивача з питання забезпечення позову, колегія суддів приходить до висновку, що з наявних матеріалів справи не встановлено підстав, які б свідчили про те, що невжиття судом таких заходів створить очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача або ускладнить чи зробить неможливим виконання рішення суду за наслідками розгляду даної справи.

Таким чином, дослідивши встановленні обставини, проаналізувавши вищенаведені правові норми та всі доводи апелянта, колегія суддів вважає, що ним не доведено наявності будь-яких фактів, які б могли слугувати правовими підставами для вжиття адміністративним судом заходів забезпечення позову відповідно до положень ст. 150 КАС України.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність достатніх та необхідних правових підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову та вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми процесуального права та ухвалено законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 12.08.2019 року.