Справа № 540/1487/19
Суддя: Морська Г.М.
Дата ухвалення: 2019-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/1487/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Морської Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Херсонської міської ради Херсонської області, Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради про визнання відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку для відведення у власність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Херсонської міської ради Херсонської області (далі - відповідач-1), Департамента містобудування та землекористування Херсонської міської ради (далі - відповідач-2), у якому просить:

- визнати протиправною відмову відповідача-2, оформлену листом від 10.05.2019 р. №114-12464-15, у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку для відведення у власність, орієнтовною площею 560,85 квадратних метрів, для будівництва та обслуговування житлового будинку, за орієнтовною адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати відповідача-1 прийняти рішення про надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку для відведення у власність, орієнтовною площею 560,85 квадратних метрів, для будівництва та обслуговування житлового будинку, за орієнтовною адресою: АДРЕСА_1 ;

- стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати, а саме: витрати по сплаті судового збору в сумі 1536,80 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 6000,00 грн.

Ухвалою суду від 23 липня 2019р. у справі відкрите спрощене позовне провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 09 серпня 2019р.

09.08.2019р. сторони в судове засідання не з`явились.

09.08.2019р. представник позивача надав суду заяву в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність в порядку письмового провадження.

12.08.2019р. представник позивача надав клопотання про подання звіту щодо виконання судового рішення.

Відповідачі , належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи у судове засідання не прибули, причини неявки суду не повідомили, клопотань не заявляли.

Відповідно до ч.5 ст. 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що звернувся до Херсонської міської ради з клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, для будівництва і обслуговування житлового будинку, орієнтовне місцезнаходження земельної ділянки - АДРЕСА_1 . Згідно Генерального плану м. Херсона, така земельна ділянка відноситься до території садибної житлової забудови. Позивач отримав відповідь від Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради в якому вказано, що остаточне рішення із зазначеного питання прийматиметься сесією міської ради, після надання Комісією рекомендацій, щодо включення його до відповідного проекту рішення міської ради разом з тим звертають увагу позивача, що уповноваженим органом з питань містобудування та архітектури, надано висновок від 20.02.2015р. № 1724, відповідно до якого будівництво будинків садибної житлової забудови за вказаною адресою не відповідає містобудівній документації. Позивач стверджує, що відповідач - 1 зобов`язаний вирішити питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою виключно на пленарному засіданні міської ради та прийняти відповідний акт у формі рішення. Всупереч положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", 23 та 24 квітня 2019р. Відповідачем-1 проведено пленарні засідання сесії міської ради, але в цей період звернення позивача не розглядалось, таким чином, відповідач-1 порушив порядок та процедуру прийняття відповідного рішення. Також позивач зауважив, що ні за формою, ні за змістом лист відповідача 2 від 10.05.2019р. за № 114-12464-15 про відмову у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою не відповідає законодавству. Не погоджуючись з відмовою Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради, позивач змушений звернутись до суду.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, проаналізувавши норми законодавства, суд встановив наступне.

Позивач звернувся до Херсонської міської ради 10.04.2019р. № 10.04 з клопотанням про надання дозволу на розробку землеустрою земельної ділянки, орієнтованою площею 560,85кв.м (0,056085га), яка відноситься до території громадських будівель і споруд, та має цільове призначення - землі житлової та громадської забудови, для будівництва та обслуговування житлового будинку, орієнтоване місцезнаходження земельної ділянки - АДРЕСА_1 .

Листом від 10.05.2019р. № 114-12464-15 Департамент містобудування та землекористування Херсонської міської ради повідомив позивача, що управління містобудування та архітектури департаменту містобудування та землекористування міської ради, як уповноважений орган з питань містобудування та архітектури, надав висновок щодо відповідності місця розташування заявленої земельної ділянки містобудівній документації - Плану зонування території м. Херсона, затвердженої рішенням міської ради від 20.02.2015 № 1724, відповідно до якого будівництво будинків садибної житлової забудови за вказаною адресою не відповідає вказаній містобудівній документації. Остаточне рішення із зазначеного питання прийматиметься сесією міської ради, після надання Комісією рекомендацій щодо включення його до відповідного проекту рішення міської ради.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною відмову відповідача-2, оформлену листом від 10.05.2019 р. №114-12464-15, у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку для відведення у власність, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 12. ЗК України повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

За положеннями ч. 2 ст.. 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 Кодекс адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 5 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах (Постанова Верховного суду від 24.10.2018 року у справі № 731/216/17).

Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оскарження останнього.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відповідно до частини другої статті 264 КАС право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище.

Згідно із п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у п. 53 рішення від 08.04.2010 у справі "Меньшакова проти України" зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення частини другої ст. 55 Основного Закону України, у Рішенні N 19-рп/2011 від 14.12.2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частини другої ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист (п. 4.1 мотивувальної частини вказаного Рішення).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 поняття "порушене право", за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що "поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним".

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень цих прав на момент звернення до суду. Таке порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

В даному випадку, лист від Департаменту містобудування та землекористування № 114-12464-15 від 10.05.2019р. не створює безпосередньо для позивача правових наслідків, оскільки, в листі викладена лише процедура розгляду клопотання та сам лист не є рішенням про відмову в наданні дозволу на розробку проекту.

Відтак позовна вимога про визнання протиправною відмову відповідача-2, оформлену листом від 10.05.2019 р. №114-12464-15, не підлягає задоволенню.

3гідно вимогам ч. 3 ст. 123 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Отже, враховуючи, що клопотання позивача про надання дозволу на розробку землеустрою на земельну ділянку Херсонською міською радою не розглянуте, жодного рішення не прийнято, відтак належить відмовити в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача-1 прийняти рішення про надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку для відведення у власність як у передчасної.

Разом із тим, суд звертає увагу на наступне.

Дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Втручання суду в повноваження суб`єкта публічної влади можливе лише тоді, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи законодавства, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що Херсонською міською радою порушено порядок прийняття розгляду заяви відповідно до вимог ч.3 ст. 123 Земельного Кодексу України, відтак відбулось втручання у права позивача.

Отже, з метою належного та ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Херсонську міську раду розглянути клопотання ОСОБА_1 від 10.04.2019р. № 10.04 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою у порядок і строки, передбачені ч. 3 ст. 123 ЗК України .

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводи позивача, оцінивши докази надані позивачем, суд приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Згідно із ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Судом встановлено, що між Адвокатським об`єднанням "ЮС ЕКВІТАС" та позивачем укладено Договір про надання правової допомоги № 12-07/19 від 12 липня 2019 року в якому зазначено відповідно до п.1.1. Клієнт доручає, а Адвокатське Об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбаченими даним Договором.

Пунктом 5.1. передбачено, що правничу допомогу, яка надається Адвокатським об`єднанням "ЮС ЕКВІТАС", клієнт оплачує в гривнях, шляхом переказу суми, вказаної у акті прийому-передачі робіт (надання послуг), яка зазначається у акті. Вартість правничої допомоги за одну годину роботи становить від 500 грн. до 1500 грн., в залежності від виду наданих послуг, їх обсягу, складності, віддаленості, відряджень тощо.

До Договору про надання правової допомоги надано акт приймання-передачі наданих послуг від 18 липня 2019 року, який укладений між Адвокатським об`єднанням "ЮС ЕКВІТАС" та позивачем, яким передбачено наступне: сторони погоджуються, що послуги з надання професійної правничої допомоги вважаються отриманими, довіритель підтверджує факт і дату отримання послуг в зазначеному обсязі та заявляє про відсутність будь-яких претензій чи застережень щодо наданих послуг та їх вартості. Остаточна вартість виконаних робіт становить 6 000 грн.

Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг, викладений опис з метою обрахування розміру витрат на правничу допомогу адвоката у формі гонорару. Адвокатом було затрачено загалом 10 год., а саме 12.07.2109р. з 10:00 год. до 11:00год. надання юридичної консультації щодо відповіді Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради від 10.05.2019року за № 114-12464-15 - 500грн.; 15.07.2019 року з 09:00год до 14:00год. та 16.07.2019року з 10:00год. 14:00год. складення та направлення до Херсонського окружного адміністративного суду позовної заяви про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - 4500 грн.; представництво інтересів ОСОБА_1 у Херсонському окружному адміністративному судді щодо розгляду позовної заяви -1000,00 грн.

18 липня 2019 року позивачем було сплачено 6000 грн. за вищевказаним договором, про що свідчить платіжне доручення № 0.0..1.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд дослідив докази, надані позивачем, на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу та дійшов до висновку, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу пов`язані саме з розглядом справи № 540/1487/19 та є співмірними із складністю справи, а розмір заявлених витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Задовольняючи вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд враховує, що відповідачі не заперечували проти задоволення позову та не заявляли жодних клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

На підставі частин 1 та 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, що підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, який виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа; при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог; при цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд присуджує позивачу із відповідача-1 50% понесених позивачем судових витрат: судового збору та витрат на правничу допомогу.

Щодо вимог позивача в частині встановлення судом контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача у місячний строк з моменту набуття судового рішення законної сили подати до суду звіт про його виконання, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити в цій частині вимоги позивача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Зобов`язати Херсонську міську раду (, 73503 м. Херсон, проспект Ушакова, 37) розглянути клопотання ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_5 ) від 10.04.2019р. № 10.04 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою у порядок та строки, передбачені ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України.

Стягнути з Херсонської міської ради (, 73503 м. Херсон, проспект Ушакова, 37) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_5 ) судові витрати в сумі 768,40 (сімсот шістдесят вісім) грн.

Стягнути з Херсонської міської ради (, 73503 м. Херсон, проспект Ушакова, 37) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_5 ) витрати на правничу допомогу в сумі 3 000,00 (три тисяч) грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити

Встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Херсонської міської ради подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом місяця із дня набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Морська Г.М.

кат. 109020100