Справа № 817/4597/13-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2019-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

15 серпня 2019 року

Київ

справа №817/4597/13-а

адміністративне провадження №К/9901/3980/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

розглянувши касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду у складі судді Зозулі Д.П. від 05.02.2014 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду у складі колегії: головуючого судді Бучик А.Ю., суддів: Майора Г.І., Одемчука Є.В. від 24.03.2014 у справі №817/4597/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю - фірми "ДП Рівнетрансекспедиція" до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВАВ:

У грудні 2013 Товариство з обмеженою відповідальністю - фірма «ДП Рівнетрансекспедиція» (далі - позивач/Товариство) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у місті Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області ( далі - відповідач/податковий орган) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.12.2013 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на суму 357797,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що дії Товариства щодо включення до складу витрат ІІ кварталу 2011 року від`ємного значення в сумі 1555637,00грн. (за результатом розрахунку об`єкта оподаткування за підсумками І кварталу 2011 року) в повній мірі відповідають вимогам пункту 3 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України та вимогам наказу Державної податкової служби України «Про затвердження форми Податкової декларації з податку на прибуток підприємства» №114 від 28.02.2011.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 05.02.2014, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2014, позовні вимоги задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 19.12.2013.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у зв`язку з неправильним застосуванням норми пункту 3 підрозділу 4 розділу ХХ Податкового кодексу України, податковим органом безпідставно обмежено позивачу витрати, які мають бути враховані у складі валових витрат другого кварталу 2011 року.

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги вказує, що в порушення пункту 3 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України позивачем завищено витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування за ІІ квартал 2011 року в сумі 1555637,00грн., правомірність включення яких на момент здійснення перевірки неможливо було підтвердити первинними документами.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.04.2014 відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

В запереченнях на касаційну скаргу позивач з доводами та вимогами скаржника не погоджується, просить рішення судів попередніх інстанцій залишити в силі, а касаційну скаргу податкового органу - без задоволення.

В подальшому, справа передана до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами попередніх інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами позапланової виїзної перевірки ТзОВ «ДП Рівнетрансекспедиція» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011р. по 31.12.2012 року відповідачем складено акт № 891/17-16-22-01/30712154 від 06.12.2013 року (далі - акт перевірки), яким встановлено заниження позивачем податку на прибуток за 2011рік на суму 357 797,00 грн., в тому числі за ІV квартал 2011 року на суму 357 797,00 грн.

За висновками акта перевірки позивачем допущено, зокрема, порушення п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 розділу ІІІ Податкового кодексу України внаслідок завищення витрат, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування за 2011 рік на суму 1555637,00грн. Податковий орган зазначає, що попередньою плановою перевіркою виявлено завищення валових витрат Товариства на суму збитків попередніх звітних періодів, в результаті чого прийнято податкові повідомлення-рішення від 22.11.2011 № про завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 965862,00грн. та № за основним платежем з податку на прибуток в розмірі 35178,00грн., які, однак судами першої та апеляційної інстанції були визнані протиправними та скасовані. Проте, станом на день подання річної декларації з податку на прибуток, не маючи рішень судів про скасування вказаних вище податкових повідомлень рішень, позивач безпідставно відносить до складу витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування за 2011 рік суму 1555637грн.

На підставі акту перевірки від 06.12.2013 року винесено податкове повідомлення-рішення № від 19.12.2013 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на суму 357797,00 грн.

В аспекті заявлених вимог, з огляду на фактичні обставини справи, установлені судами, Верховний Суд виходить з наступного.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Статтею 36 ПК України визначено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту 37.1 статті 37 ПК України підстави для виникнення, зміни і припинення податкового обов`язку, порядок і умови його виконання встановлюються цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Абзац другий пункту 3 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачає право платника податку на прибуток відобразити у складі витрат другого кварталу 2011 року суму від`ємного значення, що є результатом розрахунку об`єкта оподаткування за підсумками першого кварталу 2011 року.

Водночас розрахунок об`єкта оподаткування за перший квартал 2011 року здійснювався на підставі чинних до 1 квітня 2011 року норм Закону України від 28.12.1994 №334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (далі - Закон).

Пунктом 6.1 статті 6 Закону було визначено, що якщо об`єкт оподаткування платника податку з числа резидентів за результатами податкового року має від`ємне значення (з урахуванням суми амортизаційних відрахувань), сума такого від`ємного значення підлягає включенню до складу валових витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об`єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням від`ємного значення об`єкта оподаткування попереднього року у складі валових витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від`ємного значення.

У 2010 році зазначена норма застосовувалася з урахуванням пункту 22.4 статті 22 Закону.

Особливості, встановлені пунктом 22.4 статті 22 Закону, полягали в обмеженні врахування у складі валових витрат у порядку статті 6 Закону сум від`ємного значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток, яке утворилося станом на 1 січня 2010 року. До складу валових витрат платника податку на прибуток за перший квартал 2010 року підлягало включенню лише 20 відсотків від`ємного значення, що утворилося станом на 1 січня 2010 року.

Водночас, як передбачено абзацом другим пункту 22.4 статті 22 Закону, у 2011 році сума від`ємного значення, яка відповідно до абзацу першого цього пункту не була врахована у складі валових витрат, та від`ємне значення об`єкта оподаткування, яке виникло у 2010 році, підлягають включенню до складу валових витрат у порядку, встановленому статтею 6 цього Закону, без обмежень, встановлених цим пунктом.

Отже, у 2011 році встановлені пунктом 22.4 статті 22 Закону обмеження щодо можливості врахування всієї суми від`ємного значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток у складі валових витрат не застосовувалися. При цьому прямо передбачалося право врахувати у складі валових витрат першого кварталу 2011 року всю суму від`ємного значення об`єкта оподаткування, що виникло у 2010 році.

Включення від`ємного значення об`єкту оподаткування за підсумками першого кварталу 2011 року до витрат другого, а не першого кварталу звітного податкового року, становить особливість застосування у 2011 році норми пункту 150.1 статті 150 ПК України.

За загальним правилом, установленим нормою пункту 150.1 статті 150 ПК України, у разі, якщо результатом розрахунку об`єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками податкового року є від`ємне значення, то сума такого від`ємного значення підлягає включенню до витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об`єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням зазначеного від`ємного значення попереднього року у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від`ємного значення.

При цьому тлумачення абзацу третього пункту 3 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України в системному взаємозв`язку з абзацом другим цього ж пункту дозволяє дійти висновку про те, що наведене в цій нормі поняття «від`ємне значення, отримане в першому кварталі 2011 року» - це від`ємне значення, отримане як розрахунок значення об`єкта оподаткування за перший квартал 2011 року на підставі норм чинного на час проведення розрахунку законодавства. Відповідний розрахунок передбачав урахування у складі валових витрат першого кварталу 2011 року також і сум від`ємного значення об`єкта оподаткування за попередні податкові періоди.

Водночас, відсутні підстави вважати, що поняття «від`ємне значення, отримане в першому кварталі 2011 року» охоплює лише ті суми від`ємного значення, які утворилися як результат господарської діяльності лише за перший квартал 2011 року. Зазначене пояснюється тим, що значення об`єкта оподаткування розраховувалося в першому кварталі 2011 року з урахуванням усіх сум, що включалися до валових витрат цього податкового періоду, а не лише валових витрат, сформованих за результатами господарських операцій тільки першого кварталу 2011 року. Правомірно сформоване від`ємне значення об`єкта оподаткування за попередні податкові періоди без будь-яких обмежень включалося до валових витрат першого кварталу 2011 року і враховувалося при визначенні об`єкта оподаткування за цей період, значення якого могло бути як позитивним, так і від`ємним.

Як підтверджується матеріалами справи, правомірність формування позивачем суми від`ємного значення об`єкта оподаткування за результатами діяльності 2008-2010 років, що були відображені у декларації за І квартал 2011 року встановлено судовими рішеннями у справах №2а/1770/5291/2011, №2а/1770/5485/2011, які набрали законної сили, а відтак правильними є висновки судів попередніх інстанцій, що чинним законодавством не передбачено можливості обмежити формування витрат другого кварталу 2011 року лише тими сумами від`ємного значення, які виникли як результат діяльності саме першого кварталу 2011 року, без урахування непогашених наростаючим підсумком сум від`ємного значення попередніх податкових періодів.

Доводи ж касаційної скарги не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в акті перевірки, запереченнях на позовну заяву та з урахуванням яких суди вже надавали оцінку встановленим обставинам справи.

За правилами статті 341 КАС України (в редакції, чинній на момент ухвалення даної постанови) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, а тому прийняли рішення за правильного застосування норм матеріального права і з дотриманням процесуальних норм. Відтак підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області залишити без задоволення , а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 5 лютого 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2014 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник

І.А. Васильєва

В.П. Юрченко ,

Судді Верховного Су