Справа № 1.380.2019.001291
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2019-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.001291
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.

секретар судового засідання Сільник Н.Є.

за участю:

представника відповідача - Книша С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування дозволу на імміграцію в Україну від 19.02.2019 №02-02/3.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 19.02.2019 року №02-02/3 прийняте ГУ ДМС у Львівській області з порушенням вимог законодавства України, а тому є протиправним та таким, що порушує його права, оскільки позивач не вчиняв жодних дій, які могли б становити загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні, або були б необхідними для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України. Крім того, зазначає, що підставою для скасування позивачу дозволу на імміграцію слугувала інформація про неодноразове притягнення його до кримінальної відповідальності.

Відповідач у встановлений судом строк подав відзив на позов. Відповідач зазначає, що розглянувши матеріали справи відносно гр. Російської Федерації ОСОБА_1 , головним спеціалістом відділу з питань імміграції, управління з питань імміграції, тимчасового перебування та протидії нелегальній міграції ГУ ДМС України у Львівській області було складено висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну та визнання недійсною посвідки на тимчасове проживання НОМЕР_1 , виданої 15.03.2011 з безстроковим терміном дії позивачу. Рішенням Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області від 19.02.2019 № 02-02/3 було скасовано дозвіл на імміграцію в Україну та було скасовано посвідку на постійне проживання НОМЕР_2 від 15.03.2011 гр. Російської Федерації ОСОБА_1 . Заявлений позов вважає безпідставним і необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, вважає його безпідставним та необґрунтованим. Просив у задоволенні позову відмовити.

Позивач та його представник у судове засідання не прибули, подали заяву про розгляд справи у їх відсутності.

22 березня 2019 року ухвалою Львівського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

13 серпня 2019 року в судовому засіданні, судом закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, встановив наступне.

ОСОБА_1 є громадянином Російської Федерації відповідно до паспорту № НОМЕР_3 виданого 17.09.2003 року.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 громадянкою України 03.09.2004

року зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження 03.09.2004 року зроблено запис №124.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 та серії НОМЕР_5 позивач є батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які є громадянами України, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 .

15 березня 2011 року позивачу видано дозвіл на імміграцію в Україну та видано посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 .

Рішенням Головного управління ДМС у Львівській області (далі - ГУ ДМС у Львівській області, Відповідач) від 19.02.2019 року №02-02/3 позивачу скасовано дозвіл на імміграцію в Україну та було скасовано посвідку на постійне проживання НОМЕР_2 від 15.03.2011.

Позивач не погодившись із таким рішенням відповідача, вважає його протиправним, тому звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI) іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до вимог статті 4 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції. Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів, зокрема, батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти.

Пунктом 4 статті 12 Закону України "Про імміграцію" передбачено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, зокрема, якщо це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Відповідно до пункту 21 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983 (далі - Порядок № 1983) дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав. Питання щодо скасування дозволу вправі порушити орган внутрішніх справ, інший орган виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Пунктами 22 Порядку № 1983 встановлено, що для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу. У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Пунктом 23 Порядку № 1983 встановлено, що ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Згідно з пунктом 24 Порядку № 1983 рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону № 2491-ІІІ. Копія рішення надсилається Держкомкордону.

Рішення ДМС, територіальних органів і підрозділів, інших органів виконавчої влади, які в межах своєї компетенції зобов`язані забезпечувати провадження у справах з питань імміграції, а також дії чи бездіяльність їх посадових та службових осіб можуть бути оскаржені відповідно до законодавства. У цьому разі провадження у справах з питань імміграції припиняється до прийняття відповідного рішення (пункт 25 Порядку №1983).

Доказів належного виконання вище наведених положень законодавства відповідачем не надано.

Аналізуючи доводи відповідача стосовно правомірності прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що підставою для скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 слугувало подання Головного управління Національної поліції України в Львівській області.

Як вбачається з Висновку про скасування дозволу на імміграцію в Україну та визнання недійсною посвідки на тимчасове проживання НОМЕР_1 , виданої 15.03.2011 позивач раніше судимий, негативно впливає на криміногенну ситуацію в регіоні та відомий правоохоронним органам як особа, яка схильна до вчинення тяжких чи особливо тяжких злочинів, притягувався відділками поліції на території Львівської області за вчинення кримінальних правопорушень. Його перебування на території України є суспільною небезпекою, яка полягає у встановленні контролю за протиправною діяльністю організованих злочинних угрупувань, які вчиняють тяжкі та особливо тяжкі (резонансні) злочини та безпосередньо приймає участь у скоєнні вказаних злочинів.

Розглянувши подання Головного управління Національної поліції України в Львівській області, відповідач склав висновок, у якому запропонував скасувати рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 на підставі пунктів 4 статті 12 закону України "Про імміграцію" та визнати недійсною та такою, що підлягає вилученню видану на підставі дозволу на імміграцію посвідку на постійне проживання.

Суд зауважує, що згідно з пунктом 4 статті 12 закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Відповідно до довідки Міністерства внутрішніх справ України № за обліками МВС громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець Російської Федерації на території України станом на 23.04.2019 року до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості немає та в розшуку не перебуває.

У зв`язку з чим, при таких обставинах, вироки судів не можуть слугувати підставою для висновків відповідача про вчинення позивачем дій які могли б обумовлювали необхідність для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Разом з тим пунктом 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод регламентовано презумпцію невинуватості, сутність якої полягає в наступному: кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Таким чином, притягнення особи до кримінальної відповідальності жодним чином не обумовлює можливість виникнення загрози національній безпеці України, громадському порядку в Україні.

Згідно з частинами 1, 5 статті 17 Кримінально-процесуального кодексу України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

З урахуванням вищенаведених правових норм чинного законодавства, суд вважає, що посилання в поданні на погрози в Сихівському районному суді м. Львова не може слугувати єдиним та достатнім доказом протиправної поведінки позивача та порушення ним пункту 4 статті 12 закону України "Про імміграцію", оскільки доказів про наявність кримінальних проваджень щодо вказаних обставин суду не надано.

Крім того, суд наголошує, що вказані обставини, які зазначені у поданні ГУ НП у Львівській області не лягли в основу Висновку відповідача від 19.02.2019 та ним не досліджувалися і не враховувалися при прийнятті рішення.

Будь яких інших належних та достатніх доказів щодо вчинення позивачем кримінального правопорушення та обвинувального вироку суду, що набрав законної сили відповідачем до суду не надано.

Будь яких фактів, котрі б свідчили про допущення ОСОБА_1 дій, які мають ознаки загрози здоров`я, правам чи законним інтересах громадянам України, рішення не містить.

Крім того, суд погоджується з твердженням позивача про те, що Головним управлінням ДМС України у Львівській області не забезпечено належне повідомлення ОСОБА_1 щодо порушення процедури про скасування дозволу на імміграцію в Україну, а також не доведено до його відома про необхідність з`явитися до органу міграційної служби для надання пояснень.

Суд дійшов висновку, що відповідачем порушено Пункт 23 Порядку №1983, яким встановлено, що ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання.

Неналежне повідомлення про оскаржуване рішення, а також про розгляд питання про скасування дозволу на імміграцію позбавило можливості позивача брати участь у даній процедурі та надавати пояснення, які б слугували складовою частиною інформації, на підставі результату аналізу якої відповідач повинен прийняти відповідне рішення.

Верховний Суд у постанові від 25 жовтня 2018 року №816/1840/17 визначає вказані обставини, як на підставу визнання протиправним та скасування рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну.

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Крім того, суд враховує ті обставини, що ОСОБА_1 є батьком, законним представником і годувальником двох малолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які народилися, проживають та є громадянами України, а відтак, відповідачем не дотримано одного з елементів критерію «необхідності у демократичному суспільстві», а саме - принципу пропорційності, який, в свою чергу, вимагає встановлення балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень, що призвело до негативних наслідків для позивача за відсутності будь-якої вини останнього.

ЄСПЛ оцінює пропорційність обмежень, застосованих до права на повагу до сімейного життя, по відношенню до легітимної мети, якої прагнуть досягти сторони при застосуванні таких обмежень. Будь-яке непропорційне втручання з боку держави у фундаментальне право передбачене ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не буде вважатися необхідним у демократичному суспільстві.

У справі «Савіни проти України» ЄСПЛ зазначив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкоджати в цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції, яка встановлює право на повагу до приватного та сімейного життя.

У справі «Ньяоре проти Франції» Суд підкреслив, що національні органи повинні врахувати, що розірвання сімейних зв`язків, означає позбавлення дитини її коріння, а це не може виправдати лише за виняткових обставин.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення відповідача не відповідає критерію необхідності у демократичному суспільстві.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАСУ передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Всебічно перевіривши обставини справи, що мають значення для справи дослідивши докази, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати слід стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 19.02.2019 №02-02/3.

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області (79007, м. Львів, вул. Січових Стрільців, 11, ) за рахунок його бюджетних асигнувань 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. сплаченого судового збору на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 20.08.2019.

Суддя Р.М. Брильовський