Справа № 520/2211/19
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2019-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2019 р. Справа № 520/2211/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 17.05.19 року по справі № 520/2211/19

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України (Департамент фінансів) , ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України (Департамент фінансів), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України (Департамент фінансів) в частині відмови в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оформлене пунктом 16 протоколу № 12 від 04 лютого 2019 року; зобов`язати Міністерство оборони України (Департамент фінансів) нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 відповідно до вимог Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей", в Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року та наказом Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014; зобов`язати Харківський обласний військовий комісаріат Міністерства оборони України повторно подати висновок та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів, щодо нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до вимог Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей", в Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року та наказом Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірне рішення МОУ прийнято всупереч вимог законодавства.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2019 року позов залишено без задоволення.

Позивач не погодився із таким рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що Міністерством оборони України порушено права позивача шляхом винесення неправомірного рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги.

Відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що гідно наказу Міністра оборони СРСР №202 від 27.09.1984 року Сєверодонецьким міським військовим комісаріатом Ворошиловградської області 11.11.1984 року позивача було призвано на дійсну строкову службу до військової частини НОМЕР_1 м. Термез Республіки Узбекистан, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 , виданого 11.11.1984 року.

Під час проходження служби позивач у складі свого підрозділу у період з 27.06.1985 року по 28.10.1986 року позивач виконував завдання на території Республіки Афганістан, де в той час проводились бойові дії та приймав участь у бойових діях.

Під час виконання бойового завдання на території Республіки Афганістан 10.05.1986 року позивач отримав травму голови, яка засвідчена на підставі копії витягу з протоколу засідання ЛВК Дзержинського РВК від 05.03.1998 року і на підставі копії заключення експерта ХОБСМЕ від 25.02.1998 року.

Згідно свідоцтва про хворобу №8 від 05.03.1998 року, наданого головою комісії Дзержинського РВК встановлено, що у позивача наявна травма, яка пов`язана з виконанням обов`язку військової служби при виконанні інтернаціонального боргу (підстава заключення експерта ХОБСМЕ №146/Д від 25.02.1998 року).

Згідно довідки МСЕК серія 10 ААБ №187123 від 10.10.2012 р. позивачу повторно встановлена ІІ група інвалідності безтерміново з 28.09.2012 року, травма, яка пов`язана з виконанням обов`язку військової служби при виконанні інтернаціонального боргу.

13.12.2016 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою стосовно призначення йому виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому інвалідності, пов`язаної із проходженням військової служби.

Постановою Дзержинського районного суду м.Харкова від 13.10.2017 року по адміністративній справі №638/8885/17 визнано протиправними дії Харківського обласного військового комісаріату. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 подати розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» по Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року «Про затвердження Порядку та умов призначення та виплат одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017 року апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.10.2017р. по справі №638/8885/17 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа Міністерство оборони України про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії повернуто відповідачу.

В межах розгляду справи №638/8885/17 встановлено, що до суду не надано доказів, які б свідчили про невиконання позивачем вимог пункту 11 Порядку при поданні заяви від 13.12.2016 року до Харківського обласного військового комісаріату. Суд також вказав, що як вбачається з свідоцтва про хворобу №8 від 05.03.1998 року, наданого головою комісії Дзержинського РВК встановлено, що у позивача наявна травма, яка пов`язана з виконанням обов`язку військової служби при виконанні інтернаціонального боргу (підстава заключення експерта ХОБСМЕ №146/Д від 25.02.1998 року), зважаючи на викладене ствердження про необхідність надання позивачем документа про причини та обставини поранення є протиправним. Суд визнав безпідставним обґрунтування відмови у складанні та поданні висновку щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги частиною 4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки зазначена стаття передбачає порядок здійснення доплати одноразової грошової допомоги, та не є предметом розгляду даної справи.

Проте, комісією Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням одноразової грошової допомоги військовослужбовців у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби було прийнято рішення про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги, затверджене протоколом комісії Міноборони №12 від 02.02.2018 року пункт 3, у зв`язку з тим, що рядовому в запасі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), якого 30.10.1986 звільнено зі строкової військової служби та 13.04.1998 під час первинного огляду органами МСЕК визнано інвалідом III групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (довідка МСЕК серія 2-18АБ №312740 від 13.04.1998), а 28.09.2012 під час повторного огляду органами МСЕК - інвалідом II групи внаслідок цієї ж причини (довідка МСЕК серія 10ААБ № 187123 від 10.10.2012 року). На час встановлення III групи інвалідності не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги. Зміна групи інвалідності відбулася понад дворічний термін. Згідно з пунктом 4 статті 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, у разі зміни групи інвалідності доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності. Крім цього, згідно з пунктом 6 статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, у редакції, яка діяла на час встановлення заявнику інвалідності в 2012 році, а також підпунктом 4 пункту 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499, одноразова грошова допомога військовослужбовцям строкової служби призначається у разі, якщо інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби, настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби. ОСОБА_1 інвалідність встановлено понад 3-х місячний строк після звільнення зі служби. Також заявником не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення, який передбачено пунктом 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги..., затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. №975. Висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 04.01.2012 № 5/ж, складено зі слів заявника, та висновок Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 05.12.2012 № 5, які подані разом з іншими документами, не є документами що свідчать про обставини поранення. В розділі 22 військового квитка наявний запис, що ОСОБА_1 поранень не має.

ОСОБА_1 оскаржено такий в рамках справи № 820/2559/18 та відповідне рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в та компенсаційних сум про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оформлене пунктом 3 протоколу № 12 від 02.02.2018 року було скасовано, а також, зобов`язано Міністерство оборони України вирішити питання призначення та нарахування одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 згідно вимог ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. №975 та Положенням про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 14 серпня 2014 року №530 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2014 р. за №1294/26071, у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності.

Вказане рішення суду було виконане та прийнято рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в та компенсаційних сум про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оформлене пунктом 16 протоколу № 12 від 04.02.2018 року.

Відмова вмотивована тим, що згідно з пунктом 6 статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, у редакції, яка діяла на час встановлення заявнику інвалідності в 2012 році, а також підпунктом 4 пункту 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499, одноразова грошова допомога військовослужбовцям строкової служби призначається у разі, якщо інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби, настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби. ОСОБА_1 інвалідність встановлено понад 3-х місячний строк після звільнення зі служби.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 5 ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.Колегія суддів зазначає, що предметом спору у цій справі є вимога щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги позивачу як інваліду ІІІ групи. Моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності, тобто 11.12.2012.

Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону №2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

При цьому, пунктом 2 вказаної Постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до акту огляду МСЕК від 13.04.1998 року серії 2-18АБ № 312740 ОСОБА_1 при первинному огляді встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

У 2017 році позивач, звертаючись із заявою про виплату одноразової грошової допомоги до Харківського обласного військового комісаріату, в якості підстави для виплати вказаної допомоги вказує зазначене в акті огляду МСЕК серії 10ААБ № 187123 від 10.10.2012, встановлення ІІ групи інвалідності, у зв`язку із травмою, контузією та захворюванням, пов`язаним із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Однак, оскільки на час подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги Порядком № 975 було визначено, що моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності, тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності, а саме Закон України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» №328 від 03 листопада 2006 року, яка діяла з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року, Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 (далі по тексту - Порядок № 499).

Частиною 2 статті 16 Закону №2011-XII (в редакції чинній з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року), було передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, згідно з ч.6 ст.16 Закону № 2011 у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.

Важливою умовою для правильного тлумачення наведених норм статті 16 Закону №2011-XII в редакції, чинній з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року, є розуміння видів військової служби, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII (далі по тексту - Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону №2232-XII проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Згідно з ч. 4 ст. 2 Закону №2232-XII (в редакції до 1 січня 2014 року) існують такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Отже, строкова служба є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.

В контексті спірних правовідносин саме частина шоста статті 16 Закону №2011-XII є спеціальною правовою нормою, що містить особливі критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги особам, які проходять строкову військову службу, зокрема:

особливі суб`єкти отримання допомоги - військовослужбовці строкової військової служби;

визначений час настання інвалідності - період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби;

відсутність умови про настання інвалідності після закінчення тримісячного строку після звільнення зі служби.

Аналогічне правило закріплено Порядком №499, відповідно до пп. 4 п. 2 якого військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.

Частиною шостою статті 16 Закону № 2011-XII (в редакції чинній з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року) для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу, в який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги, і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції ст. 16 Закону №2011-ХІІ після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу та 30.10.1986 року був звільнений. Актом огляду МСЕК від 13.04.1998 року серії серії 2-18АБ № 312740, позивачу, при первинному огляді, встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Таким чином, позивачу вперше встановлена інвалідність після спливу встановленого законодавством трьохмісячного строку з моменту звільнення зі строкової військової служби.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що права на отримання одноразової грошової допомоги за ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у позивача не виникло.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 26.06.2018 у справі № 750/5074/17, яка є обов`язковою для врахування в силу ч.5 ст.242 КАС України.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що рішення Комісії Міноборони, оформлене пунктом 16 протоколу № 12 від 04 лютого 2019 року, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, прийнято обґрунтовано, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом № 2011 та Порядком № 499, тому підстави для його скасування відсутні.

Беручи до уваги викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про зобов`язання Харківського ОВК повторно подати висновок та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міноборони, зобов`язання Міноборони вирішити питання про призначення та нарахування одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 згідно вимог Закону № 2011 та в Порядку, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013, на підставі довідкок МСЕК від 30.10.1998 року та 28.09.2012 року, які є похідними від вимог про визнання протиправним та скасування вищевказаного рішення Міноборони від 04.02.2019 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2019 по справі № 520/2211/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова