Справа № 120/2282/19-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2019-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Вінниця

16 серпня 2019 р. Справа № 120/2282/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Слободонюка М.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
16.07.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позов до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці, в якому просить:

- визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 у відповідності до ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» протиправною;

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 у відповідності до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати встановленої законом на 1 січня відповідного року з 01.10.2017 року

- у відповідності до ч. 2 ст. 9 КАС України вийти за межі позовних вимог у зв`язку з необхідністю ефективного захисту його порушених прав, свобод на інтересів з боку суб`єкта владних повноважень - відповідача;

- у відповідності до ч. 4 ст. 7 КАС України просить суд прийти до висновку, що ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в редакції чинній до 25.04.2019 року суперечить Конституції України, у зв`язку з чим до спірних правовідносин в період з 01.10.2017 року до 25.04.2019 року просить застосовувати норми Конституції, як норми прямої дії, а з 25.04.2019 року - нову редакції ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з врахуванням Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 року № 1-р/11р/2019.

Одночасно позивач просить суд встановити судовий контроль за виконанням судового рішення та у встановлений судом строк подати звіт про виконання судового рішення у відповідності до ст. 382 КАС України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що має статус учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, є інвалідом ІІІ групи захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Враховуючи рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2019 року № 1-р(II0/2019) він вважає, що згідно з ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на перерахунок пенсії починаючи з 01.10.2017 року, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановлено законом на 1 січня відповідного року. Відтак 02.05.2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо здійснення вказаного перерахунку. Однак, листом від 27.05.2019 року за № 114/К-12 відповідач відмовив йому у перерахунку пенсії, зіславшись на те, що рішення Конституційного Суду України № 1-р(II0/2019) від 25.04.2019 не містить положень щодо порядку його виконання. Позивач з таким рішенням відповідача не погоджується, вважає його незаконним і таким, що порушує його право на соціальний захист, а тому за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду.

Ухвалою суду від 22.07.2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (у письмовому провадженні). Крім того, встановлені відповідачу строки для подання відзиву на позовну заяву.

02.08.2019 року відповідачем подано відзив на позовну заяву (вх. № 39997), у якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Обґрунтовуючи підстави заперечення проти позову відповідач зазначив, що позивач необґрунтовано просить суд зобов`язати провести перерахунок його пенсії з 01.10.2017 року, оскільки рішення Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)/2019 прийнято 25.04.2019 року, тому положення частини 3 статті 59 Закону № 796 XII втратило чинність з 25.04.2019 року.

Поряд із цим, відповідач зазначає, що рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 року не містить особливостей щодо порядку його виконання. Тому, Пенсійним фондом України направлено запит до Міністерства соціальної політики України для отримання роз`яснень про порядок виконання рішення від 25.04.2019 року.

Відповідач також покликається на те, що 26.06.2019 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 543 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України", яка надала можливість територіальним управлінням Пенсійного фонду України здійснювати оспорюваний перерахунок пенсій самостійно. У зв`язку із цим УПФ в місті Вінниці було проведено відповідний перерахунок пенсії позивачу, про що до відзиву долучені відповідні докази. Також відповідач звертає увагу суду, що вимога позивача провести перерахунок пенсії з 01.10.2017 року суперечить статті 122 КАС України в частині дотримання строків звернення до суду. Саме тому, одночасно з поданням відзиву позивачем надано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду в порядку ст. 122 КАС України.

Ухвалою суду від 16.08.2019 року відповідачу відмовлено у задоволені поданого клопотання про залишення позовної заяви без розгляду на підставі ст. 122 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з вимогами ч. 2, 3 ст. 263 КАС України розгляд справ за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи здійснюється судом у письмовому провадженні в строк не більше 30 днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас частиною четвертою статті 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом IІІ групи згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 від 29.12.2010 року, учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, що підтверджується посвідчення серії НОМЕР_2 від 29.12.2010 року, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в місті Вінниці та отримує пенсію по інвалідності у відповідності до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У період з 09.09.1986 року по 11.12.1986 року позивач приймав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської АЕС, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_3 від 11.12.1986 року № 00357 та довідкою Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату від 14.02.2019 року №63/ВК.

На підставі військового квитка серія НОМЕР_4 встановлено, що ОСОБА_1 в період з 09.09.1986 року по 11.12.1986 року виконував обов`язки по ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС у складі військової частини НОМЕР_3 .

У відповідності до виписки із акту огляду МСЕК серії 10 ААА № 681724 від 23.12.2010 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково. Причина інвалідності: захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно з експертним висновком № 16398 від 01.10.2010 року захворювання позивача пов`язане з виконанням військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

02.05.2019 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці із заявою щодо перерахунку пенсії як особі, яка брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження військової служби з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 року № 1-р(ІІ)/2019, починаючи з 01.10.2017 року, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня відповідного року, на підставі ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом № 114/К-2 від 27.05.2019 року відповідач відмовив позивачу у вказаному перерахунку, зазначивши, зокрема, що рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 у справі №1-р(ІІ)/2019 не містить положень щодо порядку його виконання.

Позивач вважає таку відмову протиправною, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з таких мотивів.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-XII.

Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру (ч. 1 ст. 1 Закону № 796-XII).

Статтею 49 Закону № 796-XII (зі змінами та доповненнями) визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Водночас право на призначення державної пенсії особам, віднесеним до категорії 1, встановлено статтею 54 вищевказаного Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону № 796-XII передбачено основи соціального захисту такої пільгової категорії осіб як учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, наведено визначення осіб, які належать до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а саме: учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з приміткою до цієї статті до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Частиною 1 статті 59 Зaкoну № 796-XII визначено, що пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення відповідно до цього Законом та іншими законодавчими актами.

Відповідно до ч. 3 ст. 59 Зaкoну № 796-XII особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач дійсно в період з 09.09.1989 року по 11.12.1989 року приймав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та отримав захворювання, що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесене до 1 категорії.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII розширено перелік категорій осіб, на яких розповсюджується вказана норма, а саме: осіб, які брали участь у інших ядерних аваріях та випробуваннях, а також осіб, які брали участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.

З метою приведення підзаконних нормативних актів у відповідність до Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій від 03.10.2017 №2148-VІІІ, Кабінетом Міністрів України 15.11.2017 року прийнято постанову № 851, якою доповнено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи пунктом 9-1, який дублює зміст частини третьої статті 59 Закону та визначає формулу обчислення пенсії по інвалідності з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, для осіб, які виявили бажання на її отримання. До числа таких осіб пункт 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи так само відносить лише осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

Враховуючи вище зазначене, ч. 3 ст. 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та пункт 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачали, що їх дія поширюється на осіб, які відповідають таким критеріям:

1) особа брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї;

2) така участь особи відбувалася під час проходження дійсної строкової служби;

3) така участь особи призвела до її інвалідності.

Суд зауважує, що таке право виникало у зазначених осіб лише за наявності у сукупності трьох умов (розширене тлумачення зазначеної статті без внесення змін до частини третьої статті 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи не допускається):

1) особа має статус особи з інвалідністю;

2) особа отримала статус особи з інвалідність виключно внаслідок участі у ліквідації відповідних наслідків та у військових навчаннях;

3) особа брала участь у ліквідації відповідних наслідків та військових навчаннях лише під час проходження дійсної строкової служби.

Приписи ч. 3 ст. 59 Закону № 796-ХІІ врегульовували право осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали інвалідами, на обчислення пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Зазначений висновок узгоджується із усталеною практикою Верховного Суду (ухвала від 08.05.2018 у справі № 820/1148/18, постанови від 13.02.2018 у справі № 756/8380/16-а та у справі № 193/877/16-а (2-а/193/14/16), від 21.02.2018 у справі № 619/2262/17).

Однак, суд зауважує, що рішенням Конституційного Суду України (другий сенат) від 25 квітня 2019 року № 1-р (ІІ)/2019 справа № 3-14/2019 (402/19, 1737/19), було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення дійсної строкової служби, яке міститься у положеннях ч. 3 ст. 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ. Саме наявність вказаного словосполучення у конструкції норми ч. 3 ст. 59 Закону № 796-ХІІ, давало підстави для поширення права на перерахунок пенсії лише для військовослужбовців, що проходили дійсну строкову службу.

У Рішенні Конституційного Суду України наголошується на тому, що закріплений у Конституції України обов`язок громадян України потребує поваги, а статус військовослужбовців будь-яких категорій обумовлюється військовою службою, інститут якої надає їм спеціальний статус.

Вирішуючи порушені в конституційних скаргах питання, Конституційний Суд України зазначив, що аналіз положень статей 16, 17 Конституції України дає підстави для висновку, що особи, які під час проходження військової служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, мають спеціальний статус та особливі умови соціального захисту. За Конституцією України посилений соціальний захист вказаних категорій осіб вимагає від держави виконання обов`язку визначати такий обсяг їх соціального забезпечення, який гарантуватиме їм гідні умови життя, а також повне відшкодування заподіяної шкоди.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що військовослужбовці строкової служби, пенсія яким призначається за частиною третьою статті 59 Закону та обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, в окремих випадках мають вищий рівень соціального захисту, оскільки розмір їх соціального забезпечення є значно більшим порівняно з іншими категоріями військовослужбовців (у тому числі військовозобов`язані під час участі у військових зборах), які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків.

Таким чином, на думку Конституційного Суду України, законодавець не забезпечив певні категорії військовослужбовців, які виконують конституційно значущі функції щодо захисту Вітчизни, особливими умовами соціального захисту, обсяг яких має передбачати гідні умови їх життя й повне відшкодування заподіяної шкоди, чим порушив сутність конституційного права на соціальний захист, конституційні гарантії щодо безумовного забезпечення належного рівня їх соціального захисту.

Отже, прийняття Конституційним Судом України рішення від 25.04.2019 року № 1-р (ІІ)/2019 справа № 3-14/2019 (402/19, 1737/19) стало підставою для поширення права на перерахунок пенсії у розмірі встановленому ч. 3 ст. 59 Закону № 796-ХІІ в тому числі і на категорію військовослужбовців, до числа яких належить позивач.

Відтак суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці щодо відмови позивачу у перерахунку пенсії, як ліквідатору аварії на Чорнобильській АЕС, згідно з ч. 3 ст. 59 Закону № 796-ХІІ.

Водночас суд не погоджується з вимогою позивача про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату його пенсії в частині строків проведення такої виплати починаючи з 01.10.2017 року.

Так, відповідно до ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 № 2136-VIIІ (далі Закон № 2136-VIII) закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Згідно з ч. 1 ст. 97 Закону № 2136-VIII суд у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.

Проте додаткове визначення (чи не визначення) у рішеннях Конституційного Суду України порядку їх виконання, не скасовує і не підміняє загальної обов`язковості їх виконання. Незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність (абзац 6 пункту 4 Рішення Конституційного Суду України у справі № 1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України).

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 14.12.2000 (вказана вище справа № 1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України), рішення Конституційного Суду України мають пряму дію і для набрання чинності не потребують підтверджень з боку будь-яких органів державної влади.

Поняття прямої дії рішень Конституційного Суду у Законі не розкрито. Водночас у абзаці 2 пункту 2 рішення від 09.02.1999 у справі № 1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів, Конституційний Суд України зазначив, що принцип прямої дії у часі закону чи іншого нормативно-правового акту потрібно розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Необхідно зазначити, що такий принцип є гарантією стабільності суспільних відносин та забезпечення принципу юридичної визначеності. Тому, з огляду на відсутність у рішенні Конституційного Суду України від 25.04.2019 вказівки на інше, суд вважає, що це рішення необхідно застосовувати до правовідносин, які виникли з дня його ухвалення.

Відтак суд критично оцінює твердження відповідача про необхідність внесення змін до окремих нормативно-правових актів з метою визначення порядку застосування рішення Конституційного Суду України, оскільки рішення від 25.04.2019 року є обов`язковим та не потребує підтвердження з боку органів законодавчої чи виконавчої влади.

Отже, з урахуванням рішення Конституційним Судом України, ухваленого у справі № 3-14/2019 (402/19, 1737/19 (№ 1-р(II)/2019), яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення «дійсної строкової», яке міститься у положеннях ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII, суд приходить до переконання, що позивач отримав право на перерахунок пенсії по інвалідності, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, починаючи з 25.04.2019 року.

В цьому контексті вимога позивача щодо не застосування до спірних правовідносин з 01.10.2017 року по 25.04.2019 року положень ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII, в діючій на той час редакції, є безпідставною із мотивів, що викладені вище. Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 17.07.2019 у справі №826/14077/18.

Відтак, з метою належного та повного захисту прав позивача, відповідача слід зобов`язати здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 починаючи з 25.04.2019, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої ч. 3 ст. 59 Закону №796-ХІІ на 1 січня відповідного року.

Поряд із цим, судом встановлено, що 02.08.2019 року відповідачем разом із відзивом подано до суду докази, а саме Рішення (протокол призначення пенсії) № 55 від 04.07.2019 року про здійснення самостійного проведення перерахунку пенсії позивачу ОСОБА_1 . Управлінням Пенсійного фонду України в місті Вінниці із 01.07.2019 року.

Як передбачено нормою ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відтак, із урахуванням встановленого судом факту перерахунку позивачу пенсії, його право на отримання пенсійних виплат у розмірі передбаченому ч. 3 статті 59 Зaкoну Укрaїни № 796-ХІІ починаючи із 01.07.2019 року не вважається порушеним. Тому, позовні вимоги про зобов`язання провести перерахунок та виплату пенсії, підлягають задоволенню лише за період із 25.04.2019 року по 30.06.2019 року.

Щодо вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, то суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до змісту статті 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, і має застосовуватися у виключних випадках.

Слід вказати, що позивач зазначаючи про необхідність встановлення судового контролю не вказує про причини такої (необхідності) чи обставини, які б свідчили, що ухвалене у даній справі судове рішення не буде виконано відповідачем. Саме лише припущення про можливе невиконання судового рішення не є достатньою підставою для встановлення судового контролю.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Приймаючи до уваги обставини даної справи, суд не вважає за необхідне зобов`язувати суб`єкта владних повноважень подавати звіт про виконання даного судового рішення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

З урахуванням викладених обставин, заявлений адміністративний позов ОСОБА_1 належить задовольнити частково.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, судовий збір розподілу не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року № 796-XII, за період із 25.04.2019 року по 30.06.2019 року.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці провести ОСОБА_1 перерахунок і виплату пенсії обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року № 796-XII, за період із 25.04.2019 року по 30.06.2019 року із врахуванням проведених виплат.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ).
Відповідач: Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниця (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036, )

Суддя Слободонюк Михайло Васильович