Справа № 200/6209/19-а
Суддя: Грищенко Є.І.
Дата ухвалення: 2019-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2019 р. Справа№200/6209/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Грищенка Є.І., при секретарі судового засідання Грисюк І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Покровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій та рішення протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Покровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі відповідач, управління) про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у поновленні пенсії, викладене у рішенні від 06 грудня 2018 року та визнання бездіяльності щодо не поновлення пенсії протиправною, зобовязання провести поновлення та виплату пенсії з 07 жовтня 2009 року шляхом призначення її відповідно до норм Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації у компенсації втрати частини доходів.

В обґрунтування позову зазначено, що 04 червня 1999 року ОСОБА_1 виїхала до Ізраїлю на постійне місце проживання та з 1999 року їй не виплачується пенсія. На даний час позивач перебуває на обліку в Покровському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області як отримувач пенсії за віком.

Листом від 13 вересня 2017 року відповідач відмовив у поновленні виплати пенсії, що було оскаржено до суду. Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2018 року відповідача було повторно зобовязано розглянути заяву про поновлення раніше призначеної пенсії, однак листом від 06 грудня 2018 року відповідач знову відмовив у поновленні виплати пенсії.

Позивач вважає такі дії та рішення відповідача протиправними та такими, що порушують її конституційні права.

Ухвалою суду від 10 червня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судових засідань та повідомлення (виклику) учасників справи.

07 липня 2019 року на електрону адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач повністю заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що відмова у поновленні випоти пенсії, яка викладена у листі від 06 грудня 2018 року зумовлена недотриманням позивачем встановленого порядку звернення за поновленням виплати пенсії, оскільки ОСОБА_1 не звернулась з необхідним пакетом документів, що визначає право на даний вид пенсії, а саме документи про стаж, вік та заробітну плату, документ, що засвідчує місце проживання особи, паспорт громадянина України або довідка відповідних органів з місця проживання, оригінали або нотаріально посвідчені копії документів, необхідні для поновлення пенсійної справи, а відтак управління не має підстав для призначення пенсії. Крім того, відповідач зазначив, що правові підстави для поновлення виплати пенсії позивачу відсутні, оскільки реалізація права на отримання пенсійних виплат повязана з фактом реєстрації пенсіонера на території України та перебування на обліку у пенсійному фонду за місцем реєстрації.

Ухвалою суду від 10 липня 2019 року призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.

15 липня 2019 року на електрону адресу суду надійшла відповідь на відзив, представник позивача зазначив, що 08 вересня 2017 року представником позивача була надана заява та усі нотаріально засвідчені необхідні документи, а тому твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву не відповідають дійсності.

17 липня 2019 року на електрону адресу надійшов лист відповідача, з якого вбачається, що відповідач не має можливості надати копію пенсійної справи ОСОБА_1, оскільки заява про призначення пенсії від 08 вересня 2017 року не відповідача вимогами Порядку №22-1, а тому пенсійна справа не оформлювалась.

25 липня 2019 року на електрону адресу надійшло рішення Покровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 28 вересня 2018 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 З вказаного рішення вбачається, що провести повалення виплати пенсії відповідно до рішення суду не має можливості, оскільки відповідно до даних Центральної бази отримувачів пенсійних виплат ОСОБА_1 не значиться. (т. 2 а.с. 62)

Ухвалою суду від 26 липня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 08 серпня 2019 року.

Позивач та представник відповідача, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, до суду не зявились.

Згідно з частиною четвертою статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1, громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується паспортом НОМЕР_2. (т. 1 а.с. 56)

Відповідно до пенсійного посвідчення НОМЕР_3 позивачу призначена пенсія за віком з 19 серпня 1994 року. (т.1 а.с. 75)

Судом встановлено, що представники позивача звернулись до Пенсійного фонду України із заявою в якій просили пенсійний фонд визначити уповноважений територіальний орган, що має розглянути заяву про поновлення пенсії ОСОБА_1 по суті та направити її за належністю.

Пенсійний фонд України листом від 08 серпня 2017 року № 11134/Г-11 направив заяву про призначення пенсії позивачу з доданими документами, необхідними для призначення пенсії вказавши, що управлінням, визначеним для розгляду заяви позивача про призначення пенсії, є Красноармійське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області.(т.1 а.с. 149)

ОСОБА_2 об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №27115/05/25 від 13 вересня 2017 року позивачу відмовлено в поновлені пенсії за віком. З відповіді ОСОБА_2 об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 13 вересня 2017 року вбачається, що відповідач не має юридичних підстав для поновлення виплати пенсії. На відповідача покладено виконання обов`язків управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському та Київському районах м. Донецька, але в частині обслуговування страхувальників. Відповідно до постанови правління Пенсійного фону України від 12.05.2015 року №9-1 Про здійснення повноважень з обслуговування страхувальників Красноармійське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області на має права виконувати обов`язки управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському та Київському районах м. Донецька.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 червня 2018 року у справі № 805/1967/18-а частково задоволено, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 червня 2018 року у справі № 805/1967/18-а скасовано, визнано протиправним та скасовано рішення ОСОБА_2 об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 27115/05/25 від 13.09.2017 року про відмову у поновленні раніше призначеної пенсії, зобовязано Красноармійське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про поновлення виплати раніше призначеної пенсії, стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса проживання АДРЕСА_1, Ізраїль) витрати по сплаті судового збору в сумі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) 01 копійка.

Суд зазначає, що згідно постанови Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2017 року №821 Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України управління Пенсійного фонду України в місті Димитрові Донецької області та Красноармійське обєднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області були реорганізовані шляхом злиття в Покровське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області.

Таким чином Покровське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області є правонаступником ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

На виконання постанови Донецького апеляційного адміністративного суду управління повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 і 28 вересня 2018 року прийнято рішення про відмову у поновленні пенсії з якого вбачається, що відповідно до даних Центральної бази отримувачів пенсійних виплат ОСОБА_1 не значиться. Враховуючи наведене та положення Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління ПФУ від 25 листопада 2015 року №22-1 (далі Порядок №22-1), провести поновлення виплати пенсії управління не має можливості. (т. 2 а.с. 118)

Крім того, листом від 06 грудня 2018 року №15841/02/25 відповідач повідомив, що оскільки договір з питань пенсійного забезпечення між Україною та Державно Ізраїль не укладався, підстави для поновлення виплати пенсії відсутні. (т. 1 а.с. 162)

Позивач вважає рішення відповідача, викладене у листі від 06 грудня 2018 року №15841/02/25 протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно з частиною 2 статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року № 1382-IV реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV).

За визначенням наведеним в статті 1 Закону № 1058-ІV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону № 1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 51 Закону № 1058-ІV визначено, у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Конституційний Суд України у рішенні №25-рп/2009 від 07.10.2009 року визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV.

У пункті 3.3 цього рішення Конституційний Суд України зазначив, що оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Відповідно до приписів статті 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, положення пункту 2 частини 1 статті 49 та другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV втратили чинність з 07 жовтня 2009 року, тобто від дати прийняття Конституційним Судом України рішення № 25-рп/2009.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії, як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

Отже, суд дійшов висновку, що позивач як громадянин України має право на виплату призначеної йому пенсії. Підстави для поновлення конституційного права на виплату пенсії виникли після набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009.

Враховуючи вищенаведене, посилання відповідача у листі від 06 грудня 2018 року на те, що оскільки договір з питань пенсійного забезпечення між Україною та Державою Ізраїль не укладався, відсутні підстави для поновлення виплати пенсії позивачу, судом не приймаються.

Відповідно до частини 1 статті 45 Закону № 1058-ІV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

Згідно з частиною 2 статті 49 Закону № 1058-ІV, поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління ПФУ від 25.11.2005 року № 22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846; далі - Порядок № 22-1).

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1, далі - Порядок № 22-1). Відповідно до цього Порядку.

Заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії (пункт 1.5 Порядоку № 22-1).

Отже, передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні посилання на те, що останній повинен звертатися до органу ПФУ особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 20.02.2018 року у справі № 757/12134/14-а.

Поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії (пункт 2.8 Порядку № 22-1).

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання (пункт 2.22 Порядку № 22-1).

Документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію (пункт 2.23 Порядку № 22-1).

Орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2) (пункт 4.1 Порядку № 22-1).

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління (пункт 4.3 Порядку № 22-1).

Також пунктом 4.10 Порядку № 22-1 передбачено, що не пізніше 10 днів після надходження всіх необхідних документів для виплати пенсії орган, що призначає пенсію, повинен їх розглянути та прийняти відповідне рішення, яке оформлюється розпорядженням. Надані документи та заява зберігаються в пенсійній справі.

Згідно з частиною 2 статті 49 Закону № 1058-ІV, поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Як вбачається з рішення управління від 28 вересня 2018 року, неможливість проведення поновлення пенсії позивачу зумовлена відсутністю даних ОСОБА_1 в Центральній базі отримувачів пенсії.

Суд зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, уповноважений представник позивача на підставі довіреності подав до Пенсійного фонду України заяву, яка була переадресовані до відповідача, як до уповноваженого органу, про поновлення пенсії з усіма необхідними документами.

Оцінюючи заяву представника позивача до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (форму та зміст заяви, а також додані до заяви документи, як і ким подано) через призму вимог Закону № 1058-ІV та Порядку № 22-1 суд дійшов висновку, що цю заяву оформлено відповідно до вимог закону, вона відповідає формі, встановленій додатком № 2 Порядку №22-1 та немає недоліків, що перешкоджали б її розгляду.

Крім того, на виконання ухвали суду відповідач надав копію пенсійної справи ОСОБА_1, яка містить в собі: копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон, копію довідки РНОКПП, копію трудової книжки позивача.

Отже, матеріали пенсійної справи позивача, містять всі необхідні документи для поновлення пенсії позивачу, а тому посилання відповідача у рішенні від 28 вересня 2018 року на відсутність даних в Центральній базі отримувачів не приймаються судом.

Разом з цим, щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у поновленні пенсії, що викладене у листі від 06 грудня 2018 року, суд зазначає, що враховуючи наявність рішення управління від 28 вересня 2018 року, яке прийняте за результатами розгляду заяви позивача про поновлення виплати пенсії, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача є скасування такого рішення.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідач допустив не бездіяльність, а навпаки, вчинив дії, якими неправомірно прийняв вищевказане рішення від 28 вересня 2018 року.

Враховуючи вищенаведене, керуючись положенням ч.2 статті 9 КАС України, суд вважає, що для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача необхідно вийти за межі позовних вимог та змінити спосіб захисту порушеного права шляхом визнання протиправним та скасування рішення Покровського обєднаного управління Донецької області від 28 вересня 2018 року про відмову в призначенні пенсії та зобовязання відповідача повторно розглянути заяву позивача про поновлення виплати пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання вчинити певні дії - провести поновлення та виплату пенсії за віком з 07 жовтня 2009 року - шляхом призначення відповідно до норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, суд зазначає наступне.

Статтею 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення» визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає та поновлює пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку, призначення та поновлення пенсій громадянам, та на свій розсуд.

Щодо позовних вимог позивача про проведення індексації і компенсації втрати частини доходів.

Згідно статті 1 Закону України Про індексацію грошових доходів населення від 03 липня 1991 року №1282-XII (далі - Закон №1282) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 2 Закону № 1282-XII, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі пенсії.

Відповідно до частини 2 статті 46 Закону №1058, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000р. №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4 Закону № 2050-III).

За змістом наведених норм обов`язок здійснити компенсацію втрати частини доходів настає лише у випадку порушення встановлених строків їх виплати.

Строки виплати пенсії встановлені Законом №1058-IV, відповідно до частини 1 статті 47 якого (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Суд зазначає, що наразі пенсію позивачу не поновлено, жодних виплат на її користь не проводилось.

Враховуючи відсутність підстав вважати, що право на отримання компенсації при відновленні виплати пенсії буде порушено відповідачем, задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще не виник, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам.

Отже, вимоги про зобов`язання здійснити поновлення та виплату пенсії з компенсацією втрати частини доходів є передчасними.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, беручи до увагу всі надані сторонами докази в їх сукупності, суд доходить висновку часткове задоволення позовних вимог.

Приймаючи до уваги, що позов задоволено частково, у порядку ст. 139 КАС України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи те, що позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., судові витрати у розмірі 384,20 грн. підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Покровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій та рішення протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Покровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (код ЄДРПОУ 4169323) від 28 вересня 2018 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП:НОМЕР_1).

Зобовязати Покровське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (код ЄДРПОУ 4169323) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП:НОМЕР_1) про поновлення виплати пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Покровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (код ЄДРПОУ 4169323) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП:НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок.

Вступну та резолютивну частини рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті 08 серпня 2019 року.

Повний текст рішення складено 16 серпня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Є.І. Грищенко