Справа № 200/9869/19-а
Суддя: Зеленов А.С.
Дата ухвалення: 2019-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

20 серпня 2019 р. Справа №200/9869/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Зеленов А.С., розглянувши в порядку письмового провадження заяву Приватного підприємства «ЛОТОС» про забезпечення позову по адміністративній справі №200/9869/19-а за позовом Приватного підприємства «ЛОТОС» до Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області про визнання протиправним та скасування пп.1.4 п.1 розпорядження від 24 липня 2019 року №783 , -

В С Т А Н О В И В:

7 серпня 2019 року позивач, Приватне підприємство «ЛОТОС», звернулося до суду з позовом до Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області про визнання протиправним та скасування пп.1.4 п.1 розпорядження від 24 липня 2019 року №783.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 8 серпня 2019 року відкрито провадження по справі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 8 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви Приватного підприємства “ЛОТОС” про забезпечення позову по адміністративній справі №200/9869/19-а за позовом Приватного підприємства “ЛОТОС” до Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області про визнання протиправним та скасування пп.1.4 п.1 розпорядження від 24 липня 2019 року №783.

19 серпня 2019 року позивачем, подано заяву про забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначає, що в даному конкретному випадку, необхідність забезпечення позову обумовлюється тим, що в разі невжиття таких заходів забезпечення істотно ускладниться або унеможливиться подальше виконання рішення суду, крім того є також очевидними ознаки протиправності оскаржуваного розпорядження суб’єкта владних повноважень і порушення прав, свобод і інтересів особи, яка звернулася до суду.

При не задоволенні судом заяви про забезпечення позову, відновлення порушених прав та інтересів позивача у посадових осіб (вказаних в пп. З, 4 оскаржуваного розпорядження) які підпорядковуються відповідачу не буде перешкод у виконанні вимог щодо примусового демонтажу (знесенню об’єкта нерухомості належного позивачу, внаслідок чого відновлення порушених прав буде унеможливлене чи потребуватиме значних зусиль, часу і витрат. Зупинення дії нормативно-правового акта як один зі способів забезпечення позову не змінює обсягу прав і обов’язків сторін у спорі, а лише як один зі засобів судового захисту тимчасово зупиняє їх реалізацію до вирішення спору по суті, а отже, не є підставою для звільнення від виконання встановленого законом обов’язку після скасування таких заходів через відмову в задоволенні позову.

Вважає, що ознаки неправомірності оскаржуваного розпорядження першого заступника керівника військово-цивільної адміністрації міста Авдіївка Донецької області від 24 липня 2019 року № 783 «Про демонтаж (знесення) тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності», в частині зобов’язання приватного підприємства «ЛОТОС» добровільно демонтувати (знести) «тимчасову споруду для провадження підприємницької діяльності» (розташовану: м. Авдіївка, в районі будинку № 2 по вулиці Гагаріна є очевидними, оскільки оскаржуване розпорядження суперечить нормам діючого законодавства.

Отже, на час подачі вказаного адміністративного позову, існує реальне порущення права приватної власності позивача та законним його інтересам, як господарюючого суб’єкта.

Просить суд забезпечити позов шляхом:

- зупинення дії підпункту 1.4. пункту І розпорядження першого заступника керівника військово-цивільної адміністрації міста Авдіївка Донецької області (п/п-ка юстиції В. Рекшинського) від 24 липня 2019 року за № 783 «Про демонтаж (знесення) тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності», щодо зобов’язання Приватного підприємства «ЛОТОС» добровільно демонтувати (знести) «тимчасову споруду для провадження підприємницької діяльності», розташовану за адресою: місто Авдіївка, в районі будинку № 2 по вул. Гагаріна;

- зупинення дії протокольного рішення Комісії з демонтажу тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території міста Авдіївка оформленого Протоколом № 1 від 10 червня 2019 року, в частині демонтажу (знесення) належної приватному підприємству «ЛОТОС» «тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності», розташованої за адресою: м. Авдіївка, в р-ні будинку № 2 по вул. Гагаріна:

- заборони Комісії з демонтажу тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території міста Авдіївка Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області (Шахов) та Комунальному підприємству «Служба єдиного замовника» Авдіївської міської ради (86060, м. Авдіївка, вул. Молодіжна, 3 ) проводити демонтаж будівлі (споруди) для здійснення підприємницької діяльності, за адресою, зазначеною в підпункті 1.4. пункту 1 розпорядження першого заступника керівника військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області (п/п-ка юстиції В. Рекшинського) від 24 липня 2019 року за № 783 «Про демонтаж (знесення) тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності» (а саме - м. Авдіївка. в районі будинку № 2 по вул. Гагаріна, власник ПП «ЛОТОС»).

Частиною першою статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Ознайомившись із заявою про забезпечення позову та приєднаними до неї документами, суд при вирішенні питання щодо наявності підстав для забезпечення адміністративного позову виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами ч. 1 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною 2 статті 151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

За змістом приписів частин 4, 5, 6 ст. 154 КАС України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

У пункті 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 №2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" зазначається, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Аналіз наведеної правової норми свідчить на користь висновку, що законодавець встановив наступні підстави для постановляння ухвали про забезпечення позову у справі:

- існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі;

- захист прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; наявні ознаки очевидної протиправності оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності.

Забезпечення адміністративного позову можливе виключно за наявності вищевказаних обставин, які підлягають доведенню позивачем та встановленню судом у разі вжиття таких заходів.

У контексті наведеного суд наголошує, що забезпечення позову - це заходи адміністративного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Значення цього інституту адміністративного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення. Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику.

Таким чином, заходи забезпечення позову не мають якогось дискримінаційного характеру стосовно будь-якої із сторін у спорі, їх застосування здійснюється в рамках дискреційних повноважень суду і на основі принципів змагальності та процесуального рівноправ’я сторін.

Відтак, під час вирішення питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Розглянувши заяву про забезпечення позову та вивчивши надані докази на її підтвердження, суд приходить до висновку про відсутність достатніх та обґрунтованих правових підстав для задоволення вищевказаної заяви, виходячи з наступного.

В поданій ПП «Лотос» заяві, в якості підстав для забезпечення позову зазначено, що у випадку демонтажу тимчасової споруди до винесення рішення у справі, захист та відновлення прав власника тимчасових споруд стане неможливим та існує реальна загроза вжиття відповідачем дій, направлених на уникнення виконання рішення суду.

Разом з тим, суд відмічає, що у заяві про забезпечення позову не доведено та документально не підтверджено існування обставин, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі (в тому числі й тих, що свідчать про наміри чи активні дії відповідачів щодо здійснення примусового демонтажу тимчасової споруди), а також не наведено жодних доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду або захист прав, свобод та інтересів позивача стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

ПП «Лотос» звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, вказує лише на те, що дії пов’язані з демонтажем тимчасової споруди є незаконними, оскільки прийняте розпорядження має всі ознаки протиправності.

Водночас, у разі забезпечення позову шляхом зупинення вчиняти будь-які дії щодо виконання п.1.4 розпорядження від 24 липня 2019 року №783, суд повинен в ухвалі вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності оскарженого рішення у відповідності до вищенаведеної постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008.

Проте, у межах розгляду даної заяви судом не може даватися оцінка протиправності спірного розпорядження, оскільки встановлення очевидності ознак його протиправності без розгляду справи по суті є неприпустимим.

У контексті наведеного суд відмічає, що вжиття заходів та забезпечення позову шляхом зупинення вчиняти будь-які дії щодо демонтажу тимчасової споруди, може свідчити про передчасний висновок суду про протиправність спірного рішення відповідача, що не узгоджується з метою застосування правового інституту забезпечення позову.

Суд наголошує, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав, передбачених ч. 2 ст. 150 КАС України.

Таким чином, заявником не доведено необхідності вжиття заходів забезпечення позову. В той же час, судом також не встановлено будь-яких обставин що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення порушених та оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду.

Враховуючи вище викладене, суд не вбачає будь-яких правових підстав, які вказують на необхідність вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а тому заява Приватного підприємства «ЛОТОС» про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 77, 150, 151, 154, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Приватного підприємства «ЛОТОС» про забезпечення позову по адміністративній справі №200/9869/19-а за позовом Приватного підприємства «ЛОТОС» до Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області про визнання протиправним та скасування пп.1.4 п.1 розпорядження від 24 липня 2019 року №783 – відмовити.

Ухвала постановлена та підписана 20 серпня 2019 року.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом п’ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п’ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 КАС України.

Суддя А.С. Зеленов