Справа № 160/4059/19
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2019-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 серпня 2019 року Справа № 160/4059/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Царікової О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання протиправною бездіяльності, зобовязання вчинити певні дії, визнання протиправним та скасування рішення, -
06 травня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про:
- визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області розглянути проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства громадянину України ОСОБА_2 на території Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області;
- визнання протиправним та скасування рішення сорок шостої сесії сьомого скликання Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області від 24 квітня 2019 року № 1191-46/VII Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та передачі її у власність громадянину ОСОБА_3.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 травня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі № 160/4059/19 та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 05 червня 2019 року о 13:00 год.. Останнє судове засідання відбулось 02 серпня 2019 року.
08 липня 2019 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він виклав свої заперечення проти заявлених позовних вимог та вказав, що чинним законодавством України не передбачено право відповідача, як суб'єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України, в тому числі не передбачено й прийняття сільською радою рішення про відмову у задоволенні вимоги, порушеної у заяві про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, у зв'язку з відведенням земельної ділянки іншій особі. Отримання позивачем дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність. Таким чином, відповідач мав усі передбачені законом правові підстави для прийняття рішення про надання дозволу третій особі на розробку проекту землеустрою на цю ж земельну ділянку. А відтак, відповідач діяв в межах норм законодавства та наданих йому повноважень, а рішення сорок шостої сесії сьомого скликання відповідача від 24.04.2019 року № 1191-46/VII є законним та правомірним.
Стосовно позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не погодження проекту землеустрою, то відповідач зазначив, що відповідно до Регламенту Новопавлівської сільської ради сесії ради скликаються у міру необхідності, але не менше одного разу на квартал: розпорядження про скликання сесії ради доводиться до відома депутатів ради і населення не пізніше ніж як за 20 днів до сесії: проекти рішень, внесені до проекту порядку денного, оприлюднюються на офіційному сайті ради не пізніше, ніж за двадцять робочих днів до дати їх розгляду. Таким чином, чітко визначена процедура та строки скликання сесії ради, порядок внесення питань порядку денного, а відтак, відповідач не мав законних правових підстав у строк до 15 квітня 2019 року розглянути, а тим більше погодити проект землеустрою, наданий позивачем.
В судове засідання 02 серпня 2019 року сторони не зявились, про дату час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.
Представник позивача надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження.
Представник відповідач про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений судом.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача в судове засідання не зявилася, про дату час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, пояснень щодо предмету спору суду не надано.
Згідно ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.
У відповідності до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи наведені положення процесуального законодавства, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.
Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 30 серпня 2018 року Новопавлівською сільською радою Межівського району Дніпропетровської області прийнято рішення № 889-35/VII про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства громадянці ОСОБА_2.
На підставі вказаного рішення позивачем у землевпорядної організації ТОВ «Земельне право» було замовлено розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області.
Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області 01 квітня 2019 року подано на затвердження до Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, що підтверджується заявою від 01.04.2019 року, копія якої міститься в матеріалах справи. Однак, станом на момент звернення позивача до суду із даною позовною заявою (06.05.2019 року) жодних дій, визначених ст. 118 Земельного кодексу України відповідачем щодо розгляду заяви про затвердження проекту землеустрою ОСОБА_2 вчинено не було.
В той же час, як стало відомо позивачу, 24 квітня 2019 року Новопавлівською сільською радою Межівського району Дніпропетровської області прийнято рішення за №1191-46/VII «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та передачі її у власність гр. ОСОБА_3», згідно з яким громадянину ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж тієї ж самої земельної ділянки, проект землеустрою по якій позивачем передано на затвердження відповідачу
У відповідності до вимог ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
У відповідності до ч. 5 ст. 46 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.
Враховуючи те, що норми ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України є спеціальними по відношенню до норми ч.5 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», оскільки прямо встановлюють строк органу місцевого самоврядування для прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, то відповідач повинен саме у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки розгляну ти вказаний проект та прийняти відповідне рішення.
Відповідач у встановлений строк не прийняв рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність позивачу, чим допустив протиправну бездіяльність.
Судом відхиляються посилання відповідача на Регламент Новопавлівської сільської ради, у відповідності до якого сесії ради скликаються у міру необхідності, але не менше одного разу на квартал; розпорядження про скликання сесії ради доводиться до відома депутатів ради і населення не пізніше ніж як за 20 днів до сесії; проекти рішень, внесені до проекту порядку денного, оприлюднюються на офіційному сайті ради не пізніше, ніж за двадцять робочих днів до дати їх розгляду, а також доводи відповідача про те, що у строк до 15.04.2019 відповідач не міг прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, виходячи з таких обставин.
Так, відповідачем під час розгляду справи не надано суду доказів того, що не прийняття ним рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 та надання її у власність у строки, встановлені статтею 118 Земельного кодексу України було обумовлено перезавантаженістю відповідача або іншими подіями, реагування на які вимагали термінових та невідкладних дій від відповідача.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд зазначає, що Земельний кодекс України, як кодифікований нормативно - правовий акт має вищу юридичну силу ніж Регламент органу місцевого самоврядування -сільської ради, а тому суд у спірних правовідносинах згідно ч.3 ст. 7 КАС України застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, тобто, Земельний кодекс України.
Таким чином, позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області стосовно не розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства громадянці України ОСОБА_2 на території Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, підлягає задоволенню.
Відповідачем на адресу суду надіслано своє рішення від 25 липня 2019 року, за яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки 01.03 для ведення особистого селянського господарства громадянину ОСОБА_3.
Однак, таке рішення не може бути взято судом до уваги як обставина на підтвердження існування спору про право між позивачем та третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, оскільки згідно позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 617/1315/15-ц (провадження № 14-219 цс 18) на стадії формування земельної ділянки особа, яка прагне отримати цю ділянку у власність, з одного боку, та відповідний орган державної влади чи місцевого самоврядування, уповноважений приймати рішення щодо надання відповідної ділянки у власність, з іншого боку, перебувають в адміністративних відносинах. Тому, допоки на підставі рішення суб'єкта владних повноважень, який прийняв рішення щодо передання земельної ділянки у власність, особа не зареєструвала відповідне речове право на цю ділянку, за участі такого суб'єкта існує публічно-правовий спір, який належить до юрисдикції адміністративного суду, крім випадку, якщо певне речове право на ту ж ділянку чи на її частину на момент прийняття вказаного рішення належить іншій особі.
Статтею 125 Земельного Кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
З огляду на наведене, у суду відсутні підстави для закриття провадження у справі, оскільки відсутній спір про право.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення сорок шостої сесії сьомого скликання Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області від 24 квітня 2019 року № 1191-46/VII "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та передачі її у власність громадянину ОСОБА_3", суд зазначає таке.
Оскаржене рішення є індивідуальним актом, оскільки рішення прийнято суб'єктом владних повноважень на виконання владних управлінських функцій, який стосується прав або інтересів визначеної у акті особи та дія якого вичерпується його виконанням.
За змістом частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Водночас, суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.
Так, відповідно до частини другої статті 264 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.
Таким чином, відсутність у будь-кого (крім третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача), в тому числі і позивача, прав чи обов'язків, у зв'язку із оскаржуваним рішенням не породжує для останнього права на захист, тобто, права на звернення із цим адміністративним позовом.
Посилання позивача на порушення його прав є безпідставними, оскільки зазначене рішення відповідача не стосуються його безпосередньо.
Аналогічну позицію займає і Верховний Суд України у постановах від 24.02.2015 року по справі № 21 -34а15 та від 24.06.2014 року по справі № 21 -231 а 14.
За наведених обставин, оскільки оскаржуване рішення відповідача не стосується прав, свобод та охоронюваних законом інтересів позивача безпосередньо, то суд доходить висновку про необгрунтованість заявленої позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення сорок шостої сесії сьомого скликання Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області від 24.04.2019 року № 1191-46/VІІ "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та передачі її у власність громадянину ОСОБА_3", у звязку з чим така вимога не підлягає задоволенню.
Судом відхиляються посилання позивача на те, що вказане вище рішення порушує законні сподівання позивача на отримання земельної ділянки у власність, оскільки згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 11.10.2016 № 21-1625а16, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає в подальшому обов'язкового позитивного рішення про надання її у користування (оренду).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.11.2018 року по справі № 826/5735/16 також вказує на те, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного вирішення питання про надання її у власність, а тому не створює правових наслідків, крім тих, що пов'язані з неправомірністю прийняття рішення органом місцевого самоврядування.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі №380/624/16ц Верховний Суд вказав, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак, отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не є правовстановлюючим документом. Відтак, правовідносини, пов'язані з прийняттям та реалізацією такого рішення, не підпадають під визначення приватноправових, оскільки не породжують особистих немайнових та майнових прав та зобов'язань осіб.
За вказаних обставин, у позивача не могло виникнути будь-яких майнових прав, особистих немайнових прав або «законних сподівань» отримати у власність земельну ділянку, щодо якої ним розроблено проекту землеустрою, оскільки практика Верховного Суду виключає можливість виникнення «законних сподівань» у особи у разі отримання дозволу на розробку проекту землеустрою.
Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Згідно вимог частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч. 1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу;
Згідно з ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
У разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з ч.7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до пункту 1 частини 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Частинами 4, 5 ст. 134 КАС України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
До суду для підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача було подано: договір від 29.04.2019 №170/2.1 про надання правової допомоги, додаток №1 до вказаного договору, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №2019, розрахунок судових витрат, попередній опис робіт.
Оцінюючи заявлену суму витрат на надання професійної (правничої допомоги) у розмірі 3613 грн. 10 коп. суд виходить з того, що заявлена сума судових витрат на надання правової допомоги, понесених позивачем під час розгляду даної, співмірна з складністю справи та наданими адвокатом послугами, часом, витраченим адвокатом на надання таких послуг та їх обсягом, а тому враховуючи часткове задоволення позовних вимог стягненню з відповідача підлягає сума у розмірі 1806,55 грн.
Окрім того, позивачем під час подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 1536,80 грн. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог з відповідача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору у розмірі 768,40 грн.
Керуючись ст. ст. 132, 134, 139, 194, 205, 242 - 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною бездіяльність Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області стосовно не розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства громадянці України ОСОБА_2 на території Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області.
Зобов'язати Новопавлівську сільську раду Межівського району Дніпропетровської області розглянути проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства громадянину України ОСОБА_2 на території Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області.
В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.
Стягнути з Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_2 судові витрати з оплати судового збору у сумі 768,40 грн..
Стягнути з Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу адвоката у сумі 1806,55 грн..
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 02 серпня 2019 року.

Суддя О.В. Царікова