Справа № 825/2140/14
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2019-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 серпня 2019 року

Київ

справа №825/2140/14

адміністративні провадження №К/9901/4119/18, №К/9901/4118/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

за участю секретаря судового засідання Лопушенко О.В.,

представників позивача Бендзи О.М. , Янковича В.О. ,

представника відповідача Каутної А.Г.,

представника прокуратури Кузнецової Ю.В.,

розглянувши у судовому засіданні касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «Слов`янські шпалери - КФТП» та Головного управління ДФС у Чернігівській області на постанову Київського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Горбань Н.І., суддів Земляної Г.В., Сорочка Є.О. від 18 листопада 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Слов`янські шпалери - КФТП» до Головного управління ДФС у Чернігівській області, Управління Державної казначейської служби України у Корюківському районі Чернігівської області, за участю прокуратури міста Чернігова, про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

Предметом розгляду судів у цій справі були позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Слов`янські шпалери - КФТП» (далі - позивач, Товариство) до Корюківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області (далі - відповідач 1, Інспекція), Управління Державної казначейської служби України у Корюківському районі Чернігівської області (далі - відповідач 2, ДКСУ) про: визнання бездіяльності Інспекції щодо неподання до органу ДКСУ висновку із зазначенням суми податку на додану вартість (далі - ПДВ) у розмірі 11002892,00 грн., що підлягає відшкодуванню з бюджету на користь Товариства, протиправною; стягнення з Державного бюджету України на користь Товариства суму бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 11002892,00 грн. по декларації за лютий 2014 року та пеню, нараховану на таку суму бюджетної заборгованості, у розмірі 216500,74 грн.

На обґрунтування позову Товариство зазначило, що невиконання відповідачами своїх обов`язків, встановлених вимогами пунктів 200.12, 200.13 статті 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України), порушило право Товариства на своєчасне отримання бюджетного відшкодування ПДВ, яке підлягає стягненню як заборгованість бюджету з нарахуванням на неї пені відповідно до пункту 200.23 статті 200 ПК України.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2014 року позов задоволено частково; стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства суму бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 11002892,00 грн. по декларації за лютий 2014 року; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем протиправно не подано після узгодження суми податку, заявленої Товариством до бюджетного відшкодування у податковій декларації з ПДВ за лютий 2014 року, до органу ДКСУ висновку про її відшкодуванню з бюджету, однак зазначив, що в разі невідшкодування бюджетної заборгованості з ПДВ право платника порушується внаслідок неодержання коштів з бюджету і способом захисту цього права має бути вимога про стягнення коштів (відшкодування заборгованості). Водночас, відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення пені, виходив із того, що оскільки Інспекція не подала до органу державного казначейства висновок щодо підтвердження суми бюджетного відшкодування, підстави для стягнення пені відсутні.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 18 листопада 2014 року скасував рішення суду першої інстанції й ухвалив нову постанову, якої позов Товариства задовольнив частково; визнав бездіяльність Інспекції щодо неподання до органу ДКСУ висновку із зазначенням суми ПДВ, що підлягає відшкодуванню з бюджету на користь Товариства, протиправною; в задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Таке рішення апеляційного суду обґрунтовано тим, що 29 серпня 2014 року управлінням ДКСУ в Корюківському районі Чернігівської області здійснено відшкодування ПДВ в розмірі 11002892,00 грн. й на момент розгляду апеляційних скарг заборгованість бюджету перед позивачем ліквідована, а тому вимога позивача про судове стягнення бюджетної заборгованості з ПДВ задоволенню не підлягає. При цьому погодився із позицією суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення пені, оскільки до органу Державного казначейства не було надано висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню.

Товариство подало до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій просило скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року повністю, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2014 року змінити в частині відмови у стягненні пені, виклавши у цій частині рішення суду у новій редакції: стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства суму пені, нараховану на суму бюджетної заборгованості по відшкодуванню ПДВ за лютий 2014 року у період з 18 квітня 2014 року по 20 червня 2014 року, у розмірі 216500,74 грн.

У доводах касаційної скарги позивач по суті посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій положень пунктів 200.12, 200.13, 200.23 статті 200 ПК України, за змістом яких в разі якщо платник податку не отримує бюджетне відшкодування в установленому порядку та визначені строки, у нього виникає право на нарахування пені на суму такої заборгованості і ця пеня підлягає стягненню. Крім того вважає, що здійснення ДКСУ під час апеляційного провадження у справі перерахування сум бюджетного відшкодування не може бути підставою для відмови у задоволенні позовної вимоги в цій частині, оскільки на момент звернення до суду із цим позовом існувала заборгованість бюджету з відшкодування ПДВ за лютий 2014 року.

Інспекція також не погодилась із рішенням суду апеляційної інстанції, у зв`язку з чим подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, відповідач 1 посилається на невідповідність висновків апеляційного суду обставинам справи та відсутність підстав для часткового задоволення позовних вимог Товариства, адже на виконання наказу ДПС України від 06 листопада 2012 року №991 «Про організацію роботи із проведення бюджетного відшкодування податку на додану вартість», яким затверджено Регламент формування узагальненої інформації щодо обсягів сум бюджетного відшкодування ПДВ у розрізі платників, які мають право на бюджетне відшкодування, за податковими деклараціями у сумі 100,00 тис. грн.. і більше, проведено ретельний аналіз та опрацювання наявної інформації щодо платників, які відповідають критеріям, що дають право на автоматичне відшкодування ПДВ, й, як наслідок, по Товариству винесено застереження щодо відшкодування суми ПДВ в автоматичному режимі.

Письмових заперечень на касаційні скарги не надходило.

В подальшому справа передана до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Справу призначено до касаційного розгляду в судовому засіданні на 14 серпня 2019 року.

У судове засідання не з`явився представник ДКСУ, однак до суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

В судовому засіданні представники позивача підтримали свою касаційну скаргу, просили її задовольнити, при цьому заперечили проти задоволення касаційної скарги відповідача 1, просили відмовити у її задоволенні. У свою чергу представник Головного управління ДФС у Чернігівській області підтримала свою касаційну скаргу, просила її задовольнити, при цьому заперечила проти задоволення касаційної скарги позивача. Прокурор, вважаючи безпідставною касаційну скаргу позивача, просила в задоволенні останньої відмовити, задовольнивши, в той же час, касаційну скаргу відповідача 1, з доводами й мотивами якої вона погодилась.

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційних скарг та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, касаційний суд дійшов наступного висновку.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що Товариство подало до Інспекції податкову декларацію з ПДВ за лютий 2014 року, в якій заявлено до бюджетного відшкодування суму 11002892,00 грн. (ряд. 23); довідку щодо залишку суми від`ємного значення попередніх податкових періодів, що залишається непогашеним після бюджетного відшкодування, отриманого у звітному податковому періоді, та підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного податкового періоду; розрахунок суми бюджетного відшкодування та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування у зазначеному розмірі.

Інспекція провела документальну позапланову виїзну перевірку правомірності такого нарахування, за результатом якої складено довідку від 14 квітня 2014 року №176/16/00278876, якою Товариству підтверджено суму бюджетного відшкодування з ПДВ по декларації за лютий 2014 року на загальну суму 11002892,00 грн.

Інспекція не подала до ДКСУ висновок щодо відшкодування Товариству суми ПДВ у розмірі 11002892,00 грн., заявленої у податковій декларації з ПДВ за лютий 2014 року.

Разом з тим, як встановлено судом апеляційної інстанції, 29 серпня та 31 жовтня 2014 року управлінням ДКСУ в Корюківському районі Чернігівської області здійснено відшкодування ПДВ в розмірі 11002892,00 грн.

В аспекті заявлених вимог, з огляду на фактичні обставини, установлені судами, Верховний Суд вказує на таке.

Порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків врегульовано статтею 200 ПК України.

Відповідно до пунктів 200.7 та 200.10 цієї статті (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. Протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Згідно з пунктом 200.11 ПК України за наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, контролюючий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

Перелік достатніх підстав, які надають право контролюючим органам на позапланову виїзну документальну перевірку платника ПДВ для визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 200.12 та 200.13 статті 200 ПК України контролюючий орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. На підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

У справі, що розглядається, суди встановили, що Інспекція за результатами перевірки визнала право Товариства на отримання бюджетного відшкодування ПДВ і підтвердила достовірність розрахунку заявленої до відшкодування суми, проте не подала у визначений законодавством строк до органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

За таких обставин, а також зважаючи на те, що в подальшому, а саме 29 серпня та 31 жовтня 2014 року управлінням ДКСУ в Корюківському районі Чернігівської області здійснено відшкодування ПДВ в розмірі 11002892,00 грн., на думку Верховного Суду, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності Інспекції щодо неподання у визначений законодавством строк до органу ДКСУ висновку із зазначенням суми ПДВ, що підлягає відшкодуванню з бюджету на користь Товариства.

Водночас згідно з пунктом 200.23 статті 200 ПК України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування ПДВ. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Отже на суми податку, не відшкодовані протягом визначених статтею 200 ПК України строків, які вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування ПДВ, нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення. Неподання контролюючим органом до органу Державного казначейства України висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, та непогашення у зв`язку з цим заборгованості бюджету з ПДВ, не позбавляє платника податку права пред`явити вимоги про стягнення зазначеної пені.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 03 червня 2014 року (справа №21-131а14).

Відтак висновок суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, про відсутність підстав для стягнення пені у зв`язку із тим, що Інспекція не подала до органу державного казначейства висновок щодо підтвердження суми бюджетного відшкодування, не узгоджується з вимогами законодавства через неправильне застосування норм матеріального права.

За правилами частини першої статті 341 КАС України (в редакції, чинній на момент прийняття даної постанови) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Пунктом другим частини першої статті 349 КАС передбачено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.

Установивши помилковість висновків судів першої та апеляційної інстанцій, касаційний суд позбавлений можливості прийняти нове судове рішення, оскільки відповідно до частини другої статті 341 КАС України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, у тому числі перевіряти правильність обчислення пені, нарахованої на суму заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ.

Враховуючи наведене, судові рішення на підставі статті 353 КАС України підлягають частковому скасуванню, а справа у частині позовних вимог щодо стягнення з Державного бюджету України на користь Товариства суми пені у розмірі 216500,74 грн., нарахованої на суму бюджетної заборгованості з відшкодування ПДВ по декларації за лютий 2014 року, - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, в ході проведення якого необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з`ясувати всі фактичні обставини справи з перевіркою їх належними та допустимими доказами та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355, 359 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «Слов`янські шпалери - КФТП» та Головного управління ДФС у Чернігівській області задовольнити частково.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2014 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року скасувати в частині вирішення позовних вимог щодо стягнення з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства «Слов`янські шпалери - КФТП» суми пені у розмірі 216500,74 грн., нарахованої на суму бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість по декларації за лютий 2014 року та направити справу у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник

І.А. Васильєва

В.П. Юрченко,

Судді Верховного Суду