Справа № 804/2330/13-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2019-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

15 серпня 2019 року

Київ

справа №804/2330/13-а

адміністративне провадження №К/9901/2798/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Західно-Донбаської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Малиш Н.І., суддів Щербака А.А., Баранник Н.П. від 12 грудня 2013 року у справі за позовом Малого приватного підприємства «Науково-виробниче об`єднання «Інтера» до Західно-Донбаської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2013 року Мале приватне підприємство «Наково-виробниче об`єднання «Інтера» (далі - позивач, Підприємство) звернулось до суду з позовом до Західно-Донбаської об`єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби (правонаступник - Західно-Донбаська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області; далі - відповідач, Інспекція) про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення № від 10 січня 2013 року, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) за основним платежем - 8433 грн. та штрафними санкціями - 2108,25 грн.

Обґрунтовуючи позовну заяву, посилалось на безпідставність висновків Інспекції про порушення позивачем положень пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та формування податкового кредиту з ПДВ за результатами господарських операцій щодо придбання комплекту обладнання для різання основи туалетного паперу, які, як вважає податковий орган, були для позивача завідомо збитковими, оскільки Підприємство виконало усі передбачені законом умови щодо формування податкового кредиту та має документальні підтвердження цьому, операція здійснена в межах господарської діяльності підприємства й згідно даних бухгалтерського обліку останнім отримано прибуток від реалізації товару на експорт.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 березня 2013 року відмовлено у задоволенні позову.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що наявність у покупця належним чином оформлених документів, які відповідно до норм законодавства необхідні для віднесення сум ПДВ до податкового кредиту, зокрема, виданої продавцем податкової накладної, не є підставою для формування податкового кредиту, оскільки позивачем не доведено та судом не встановлено об`єктивність та поважність причин продажу товару за ціною, нижчою від ціни придбання. Намір одержати дохід лише шляхом відшкодування ПДВ з бюджету не можна розглядати як самостійну ділову мету.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2013 року скасовано постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 березня 2013 року та прийнято нове рішення про задоволення позову; скасовано податкове повідомлення-рішення № від 10 січня 2013 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що порядок формування ціни на товари належить до компетенції суб`єкта господарювання, а тому за відсутності доказів навмисного продажу товару за ціною, нижчою від ціни придбання, без наявної ділової мети та з ціллю мінімізації сплати податків у податкового органу відсутні підстави для оцінки обґрунтованості цінової політики платника у процесі провадження ним господарської діяльності, як наслідок, відповідачем не доведено штучного заниження Підприємством бази оподаткування ПДВ.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, Інспекція подала касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України, в якій просила його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У доводах касаційної скарги по суті порушує питання щодо неправильного застосування апеляційним судом норм податкового законодавства, що регулює підстави, умови, порядок, правильність і обґрунтованість обчислення, відображення і сплату сум ПДВ. Вважає, що відсутність обґрунтування позивачем розумної економічної мети продажу на експорт товару за ціною, нижчою від ціни придбання, свідчить й про відсутність зв`язку таких витрат із господарською діяльністю Підприємства, що виключає правомірність формування податкового кредиту за наслідками господарських операцій по придбанню цього товару.

Позивач у письмових запереченнях на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними, а рішення суду апеляційної інстанції, яке просить залишити без змін, - обґрунтованим та законним.

В подальшому справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено позапланову виїзну перевірку Підприємства з питань дотримання вимог податкового законодавства з ПДВ при здійсненні експортних операцій товару, здійснених через комісіонера ТОВ «Укрспецснаб», за результатами якої складено акт №230/22-5/13425385 від 28 грудня 2012 року, у якому зафіксовано порушення позивачем пункту 198.3 статті 198 ПК України в частині завищення сум податкового кредиту за липень 2012 року в розмірі 8433,00 грн.

Підставою для таких висновків стало те, що операції з придбання та подальшої реалізації комплекту обладнання для різання основи туалетного паперу були для позивача завідомо збитковими. Так, згідно з договором поставки від 09 червня 2012 року №222/2, укладеним між ТОВ «Павлоградський машинобудівельний завод «Інтера» і Підприємством, останнє придбало комплект обладнання для різання основи туалетного паперу в частково розібраному вигляді, який відразу ж за договором комісії від 08 червня 2012 року №222, укладеним із ТОВ «Укрспецснаб», експортувало. Витрати, пов`язані з придбанням комплекту та подальшої його реалізації, склали 54718,08 грн., у тому числі собівартість товару - 50598,08 грн. (у т.ч. ПДВ 8433,01 грн.), вартість послуг комісіонера - 2500,00 грн., вартість послуг передпродажної підготовки товару - 1620,00 грн., а дохід від реалізації цього товару - 51666,38 грн. Інспекція виходила з того, що реалізація позивачем продукції за ціною, нижчою за ціну придбання, не була зумовлена характером виробничої або іншої господарської діяльності позивача, оскільки не мала на меті отримання доходу від цієї операції, отже не пов`язана з господарською діяльністю підприємства. При здійсненні такої операції метою позивача було одержання доходу за рахунок зменшення податкового зобов`язання з ПДВ.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

В аспекті заявлених вимог, з огляду на фактичні обставини, установлені судами, Верховний Суд дійшов наступного висновку.

Як передбачено частиною 1 статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки та збори в порядку і розмірах, установлених законом.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (підпункт а).

Пункт 198.3 статті 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як визначено підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

Розглядувана позиція узгоджується із змістом підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України, відповідно до якого розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Виходячи з економічної суті, змісту та призначення системи оподаткування, ПДВ, вони є публічними регуляторами економічної діяльності та прибутку, і використання цих регуляторів не може бути спрямовано на отримання необґрунтованої податкової вигоди, яка, у свою чергу, не повинна перевищувати економічної вигоди від здійснення господарської операції, оскільки ціллю законної господарської діяльності є отримання саме останньої.

У справі, яка розглядається, судами встановлено, що 09 червня 2012 року між Підприємством (покупець) та ТОВ «Павлоградський машинобудівельний завод «Інтера» (постачальник) укладений договір поставки №222/2, у відповідності до умов якого позивач придбав товар (комплект обладнання для різання основи туалетного паперу в частково розібраному вигляді).

Згідно цього договору ціна товару склала 50598,08 грн., при цьому ціна без ПДВ - 42165,07 грн., ПДВ - 8433,01 грн.

На підставі отриманої від ТОВ «Павлогардський машинобудівельний завод «Інтера» податкової накладної №2 від 25 червня 2012 року, виписаної на виконання умов договору, сума ПДВ у розмірі 8433,01 грн. включена позивачем до складу податкового кредиту у липні 2012 року. Реальність поставки підтверджується первинними документами та відповідачем не заперечується.

В подальшому за договором комісії від 08 червня 2012 року №222, укладеним із ТОВ «Укрспецснаб», Підприємство експортувало товар ТОВ «Никмас» (РФ), що підтверджується вантажно-митною декларацією від 26 червня 2012 року №110020000/2012/001091.

Згідно звіту комісіонера товар (комплект обладнання для різання основи туалетного паперу) був реалізований за ціною 51666,38 грн. зі ставкою ПДВ 0%, розмір комісійної винагороди становив 2500,00 грн. При цьому вартість послуг передпродажної підготовки товару до відправки автомобільним транспортом, наданих ТОВ «Укрспецснаб» на виконання укладеного із позивачем договору від 20 червня 2012 року №222/2, склала 1620,00 грн.

Відтак, установлені обставини давали суду першої інстанції підстави стверджувати, що саме визначення витрат на придбання товару без урахування витрат на сплату ПДВ призвело до помилкового висновку позивача про отримання ним доходу від зазначених операцій, а тому в цьому випадку дохідність є умовною, оскільки досягнута за рахунок формування податкового кредиту та подальшого бюджетного відшкодування ПДВ.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником). Згідно з пунктом 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10 - 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу. Витрати операційної діяльності включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

У відповідності до підпункту 139.1.6 пункту 139.1 статті 139 ПК України суми ПДВ, включеного до ціни товару (роботи, послуги), що придбаваються платником податку для виробничого або невиробничого використання, не включаються до складу витрат.

За наведених обставин наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до ПК України необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданої продавцем податкової накладної, не є підставою для формування податкового кредиту, оскільки позивачем не доведено і судом не встановлено об`єктивність та поважність причин продажу товару за ціною, нижчою від ціни придбання, а відповідно і правомірність формування податкового кредиту. Податковий орган мав підстави вважати, що головною метою платника податку було одержання доходу за рахунок відшкодування ПДВ. Це давало підстави визнати одержання податкової вигоди необґрунтованим та відмовити у позові.

Наведене в контексті змісту встановлених фактичних обставин у цій справі свідчить про неправильне застосування апеляційним судом згаданих норм матеріального права та помилкове скасування законного рішення суду першої інстанції.

Згідно статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

З урахуванням того, що висновок суду апеляційної інстанції не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права та відсутність підстав для направлення справи на новий судовий розгляд, постанова апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням у силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 359 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Західно-Донбаської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2013 року скасувати, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 березня 2013 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник

І.А. Васильєва

В.П. Юрченко ,

Судді Верховного Суду