Справа № 372/573/19
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 372/573/19
15 серпня 2019 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Парінова А.Б.,
суддів: Літвіної Н.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника позивача адвоката - Рижакова А.В. про ухвалення додаткового рішення у справі за адміністративним позовом за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, інспектора Обухівського відділу поліції Головного Управління Національної поліції у Київській області Клименка Валерія Валерійовича про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, -
До Обухівського районного суду Київської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, інспектора Обухівського відділу поліції ГУ НП у Київській області Клименка Валерія Валерійовича відповідно до змісту якого просила суд:
- визнати неправомірними дії Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі інспектора Обухівського відділу поліції ГУ НП у Київській області щодо дотримання процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення у відношенні неї за ч.1 ст. 122 КУпАП;
- визнати дії Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі інспектора Обухівського відділу поліції ГУ НП у Київській області щодо складання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не в автоматичному режимі серії ДПО18 №244405 від 16 січня 2019 року неправомірними у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення;
- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 244405 від 16 січня 2019 року, винесену інспектором Обухівського ВПГУНП в Київській області;
- стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн.
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 20 червня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати зазначене рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити вимоги адміністративного позову у повному обсязі.

Разом з цим, в апеляційній скарзі позивач також просила стягнути з відповідача на її користь витрати на правничу допомогу за договором 1/060619/К від 06 червня 2019 року, а також витрати на правову допомогу з питань апеляційного оскарження в розмірі 1200,00 грн. за договором № 4/210619/К від 21 червня 2019 року. При цьому, позивачем зазначено, що оскільки на момент подання цього позову неможливо достовірно визначити загальну суму витрат на правничу допомогу, докази понесення цих витрат, будуть надані у повному обсязі в порядку визначеному ч. 7 ст. 139 КАС України.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 сепнпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 червня 2019 р. в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 № 244405 від 16 січня 2019 року скасовано. В цій частині прийнято нове рішення, яким адміністративний позов задоволено, а саме: визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 № 244405 від 16 січня 2019 року. В іншій частині рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 червня 2019 року залишено без змін.

При цьому, з огляду на те, що апелянтом не було надано жодних доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу адвоката пов`язаних із розглядом даної справи у суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 3200,00 грн., колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апелянта щодо стягнення з відповідача на її користь відповідних витрат на правничу допомогу у зв`язку з їх необґрунтованістю.

07 серпня 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду представником позивача - адвокатом Рикаковим А.В. було подано до суду докази витрат позивача понесених на професійну правничу допомогу.

Частиною 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Аналогічна правова норма закріплена у ч. 3 ст. 143 КАС України, якою передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу (ч. 5 ст. 143 КАС України).

Частиною 3 статті 252 встановлено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Отже, вирішуючи питання щодо наявності підстав для розподілу судових витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом даної справи, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 2 КАС основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є, у тому числі, відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Приписами ч. 3 ст. 132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з положеннями ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями дійсності та співмірності необхідних і достатніх витрат, а також розумності їх розміру.

Суд також зазначає, що на підтвердження витрат на правову допомогу повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо).

У свою чергу, розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховий Суд, про що останнім вказується, зокрема, у постанові від 01.10.2018 року у справі № 569/17904/17.

Колегією суддів встановлено, що представником позивача з метою підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу пов`язаних з розглядом даної справи надано договір про надання правової допомоги № 5/0116/К від 16 січня 2018 року укладений між позивачем (клієнт) та адвокатським бюро «Рижаков і Партнери» в особі учасника на якого покладено виконання обовязків керуючого Рижакова А.В. (адвокат). Предметом вказаного договору є представництво та захист інтересів клієнта в НП України, з питань, що виникли 16.01.2019 в смт. Козин по вул. Партизанська, 15, а саме: звинувачення клієнта у вчиненні правопорушень передбачених ст. 122 КУпАП, а також в судах з питань оскарження будь-яких документів НП, що винесені та можуть бути винесені НП України з відповідних питань. Сторони обумовили, що вартість послуг правової допомоги за цим договором становить 2000,00 грн. При цьому, за вартість послуг за складання позовної заяви та представництво в суді сторони визначили у розмірі 1200,00 грн. Строк оплати сторони обумовили протягом 30 календарних днів з моменту підписання цього договору (тобто до 16 лютого 2019 року), а строк дії договору до 31 квітня 2019 року.

06 червня 2019 року сторони уклали аналогічний за змістом договір № 1/060619/К, яким узгодили строк оплати протягом 10 календарних днів з моменту підписання цього договору (тобто до 16 червня 2019 року), а строк дії цього договору до 06 липня 2019 року.

При цьому, колегія суддів враховує, що до суду з даним позовом позивач звернулась 15 лютого 2019 року, тобто станом на час дії договору про надання правової допомоги № 5/0116/К від 16 січня 2018 року, а рішення у даній справі судом першої інстанції прийнято 20 червня 2019 року, тобто станом на час дії договору № 1/060619/К від 06 червня 2019 року.

Водночас, представником позивача не надано жодних доказів про отримання позивачем вказаних у договорі № 5/0116/К від 16 січня 2018 року (зокрема, щодо складання позовної заяви) та у договорі № 1/060619/К від 06 червня 2019 року (представництва інтересів позивача у судовому засіданні 07.06.2019 та 20.06.2019) послуг пов`язаних із розглядом справи у суді першої інстанції, а також їх оплати станом на той час, коли ці послуги були отримані позивачем.

При цьому, позивачем не обґрунтовано, а судом не встановлено об`єктивних обставин та/ поважних причин неможливості їх своєчасного надання до суду, у тому числі і до матеріалів апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу пов`язаних з розглядом даної справи у суді першої інстанції у розмірі 2000,00 грн. є безпідставними та необґрунтованими, оскільки не підтверджуються належними, достатніми та достовірними доказами.

Судом також встановлено, що 21 червня 2019 року між позивачем (клієнт) та адвокатським бюро «Рижаков і Партнери» в особі учасника на якого покладено виконання обовязків керуючого Рижакова А.В. (адвокат) було укладено договір № 4/210619/К про надання правової допомоги адвокатом клієнту, а саме щодо складання апеляційної скарги та здійснення представництва та захисту інтересів клієнта в Шостому апеляційному адміністративному суд з приводу оскарження рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 червня 2019 р.

Судом встановлено, що відповідно до умов вказаного договору сторони обумовили оплату вказаних у цьому договорі послуг, що надаються адвокатом клієнту протягом 10 календарних днів з моменту винесення рішення по справі судом апеляційної інстанції.

З наданих представником позивача доказів, судом встановлено, що позивачем було отримано послуги правової допомоги по складанню апеляційної скарги, вартість яких визначена у розмірі 500,00 грн. та представництва її інтересів в Шостому апеляційному адміністративному суді, вартість яких у розмірі 700,00 грн.

Шостим апеляційним адміністративним судом скаргу позивача на рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 червня 2019 року було розглянуто 06 серпня 2019 року. Станом на 15 серпня 2019 року доказів оплати наданих позивачу послуг правової допомоги на суму 1200,00 грн. суду не надано. Проте, колегія суддів враховує, що відповідно до умов договору, останнім днем оплати отриманих позивачем послуг за договором № 4/210619/К є 16 серпня 2019 року.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що суд має право вирішити питання щодо відшкодування судових витрат лише відносно тієї сторони на користь якої ухвалено судове рішення.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу позивача було задоволено частково.

Отже, за наведених обставин, колегія суддів вважає за можливе задовольнити вказане клопотання позивача в частині стягнення на її користь з відповідача витрат на правову, пов`язану із розглядом її апеляційної скарги на рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 червня 2019 року у розмірі пропорційному задоволеним вимогам, а саме на суму 400,00 грн.

Вказаний розмір витрат на правову допомогу є на переконання колегії суддів співмірним із наданими послугами адвокатським об`єднанням позивачу під час розгляду даної справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6,7 ст. 139 КАС України у разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Оскільки, від відповідача по справі клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, а також доказів на спростування позиції заявника не надано, колегія суддів вважає, що встановлений судом розмір понесених позивачем витрат на правову допомогу під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 400,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

Керуючись ст.ст.134, 138, 143, 243, 248, 252, 256, 329 КАС України, суд, -

П О С Т АН О В И В:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Рижакова А.В. про ухвалення додаткового рішення у справі № 372/573/19 - задовольнити частково.

Прийняти додаткову постанову, якою вирішити питання про розподіл судових витрат.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНПП НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 400 (чотириста) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (вул. Федора Ернста, 3, Київ 48, 03048, ).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді Н.М. Літвіна

І.О. Лічевецький