Справа № 480/1704/19
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2019-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2019 р.Справа № 480/1704/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Калиновського В.А. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 27.06.2019 року, головуючий суддя І інстанції: М.М. Шаповал, м. Суми по справі № 480/1704/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

16.05.2019 до Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі по тексту - ГУПФУ в Сумській області, відповідач), у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому пенсії без обмеження максимальним розміром з 09.02.2015 по 28.02.2017;

- зобов`язати відповідача перерахувати та виплатити йому пенсію без обмеження максимальним розміром з 09.02.2015 по 28.02.2017;

- зобов`язати відповідача здійснити йому виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 09.02.2015 по 28.02.2017 однією сумою з нарахуванням та виплатою компенсації втрати частини доходу.

Також позивач просив суд зобов`язати відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом п`ятнадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 27.06.2019 по справі № 480/1704/19 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - залишено без розгляду.

Позивач, не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 27.06.2019 по справі № 480/1704/19 скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги з посиланням на ч.3 ст.51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Верховного Суду стверджує, що немає строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку з непроведенням перерахунку пенсії з вини суб`єкта владних повноважень. Таким чином, право позивача на перерахунок пенсії за період з 09.02.2015 є абсолютним та не обмежено будь-яким строком. Крім того, зазначив, що у спірних відносинах має місце триваюче порушення прав позивача, оскільки ГУПФУ в Сумській області не вчиняє належних дій щодо виплати пенсії позивачу без обмеження максимальним розміром за період з 09.02.2015 по 28.02.2017 і наразі. У зв`язку з цим в даному позові оскаржується бездіяльність відповідача, яка не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим. Враховуючи викладене, вважає, що строку звернення до суду з цим позовом не пропущено, а відтак, судом першої інстанції безпідставно залишено позовну заяву без розгляду.

Представники сторін в судове засідання не прибув, сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача в надісланому до суду письмовому клопотанні просив розглянути справу без участі позивача та його представника.

Від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в обґрунтування якого зазначено, що станом на 19.08.2019 Головним управлінням ПФУ в Сумській області не отримано копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Разом з тим, 13.08.2019 відповідач був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення телефонограми, та ознайомився зі змістом ухвали про відкриття апеляційного провадження в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

У відповідності до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на наведену норму, беручи до уваги, що відповідач належним чином та завчасно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, враховуючи можливість розгляду справи за наявними у ній матеріалами без надання пояснень представником відповідача, з метою дотримання строку розгляду справи, встановленого ст.309 КАС України, колегія суддів вважає, що клопотання задоволенню не підлягає, та вважає за можливе розглянути адміністративну справу без участі представників сторін.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУПФУ в Сумській області з 01.01.2007 як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України від 9.04.1992 № 2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі по тексту - Закон № 2262).

Постановою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.06.2016 у справі № 583/1452/16-а визнано протиправними та такими, що порушують права позивача як людини, дії ГУПФУ в Сумський області щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 пенсії з грошового забезпечення без урахування грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до довідок ІНФОРМАЦІЯ_1 від 09.02.2016 № 11/317 та від 09.02.2016 № 11/318. Зобов`язано відповідача перерахувати розмір раніше призначеної пенсії та виплачувати позивачу пенсію, обчисливши розмір пенсії з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до довідок ІНФОРМАЦІЯ_1 09.02.201 № 11/317 та від 09.02.2016 № 11/318 з 17.08.2005, та здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 09.02.2016 з нарахуванням компенсації втрати частини доходу.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2016 у справі № 583/1452/16-а (а.с. 8-12) скасовано постанову Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.06.2016 в частині зобов`язання ГУПФУ в Сумський області перерахувати розмір раніше призначеної пенсії та виплачувати позивачу пенсію, обчисливши розмір пенсії з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні, відповідно до довідок ІНФОРМАЦІЯ_1 від 09.02.2016 № 11/317 та від 09.02.2016 № 11/318 з 17.08.2005, та здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 09.02.2016 з нарахуванням компенсації втрати частини доходу. Прийнято в цій частині нову постанову, якою зобов`язано відповідача перерахувати розмір раніше призначеної пенсії та виплачувати позивачу пенсію, обчисливши розмір пенсії з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні, відповідно до довідок ІНФОРМАЦІЯ_1 від 09.02.2016 № 11/317 та від 09.02.2016 № 11/318 з 09.02.2015, та здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 09.02.2015. В іншій частині постанову суду залишено без змін.

На виконання зазначених судових рішень відповідач здійснив перерахунок розміру пенсії позивача з 09.02.2015, розмір пенсії позивача склав 35817,20 грн (а.с. 13).

Не погодившись із вказаним розміром пенсії після проведення перерахунку, позивач оскаржив такі дії ГУ ПФУ в Сумський області до суду.

Постановою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27.11.2017 у справі № 583/2284/17 (а.с. 14-22) визнано протиправними дії ГУ ПФУ України в Сумській області щодо обмеження пенсії позивачу максимальним розміром. Зобов`язано відповідача перерахувати та виплачувати позивачу пенсію без обмеження розміру пенсії максимальним розміром з 09.02.2015. Зобов`язано відповідача здійснити виплату позивачу суму недоплаченої частини основного розміру пенсії з 09.02.2015.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.02.2018 у справі № 583/2284/17 постанову Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27.11.2017 скасовано в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Сумській області перерахувати та виплачувати позивачу пенсію без обмеження розміру пенсії максимальним розміром з 09.02.2015. В цій частині прийнято нову постанову, якою зобов`язано відповідача перерахувати та виплатити позивачу пенсію без обмеження розміру пенсії максимальним розміром з 01.03.2017. Позовні вимоги в частині періоду з 09.02.2015 по 28.02.2017 залишено без розгляду, в іншій частині цих вимог відмовлено. В іншій частині постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.05.2019 позивач звернувся до суду з цим позовом з вимогами щодо перерахунку та виплати пенсії без обмеження максимальним розміром з 09.02.2015 по 28.02.2017, які постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.02.2018 у справі № 583/2284/17 вже були залишені без розгляду.

Приймаючи рішення про залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено шестимісячний строк для звернення до суду з даним позовними вимогами за період з 09.02.2015 по 28.02.2017, та не наведено поважних причин пропуску цього строку.

Надаючи оцінку встановленим судом фактичним обставинам справи та застосуванню норм матеріального та процесуального права колегія суддів виходить з наступного.

На час виникнення спірних відносин (09.02.2015) строки звернення до адміністративного суду були унормовані ст.99 КАС України (в редакції, яка діяла до 15.12.2017).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наведеним нормам кореспондують положення частин 1-3 статті 122 КАС України (в редакції, яка діє з 15.12.2017 року).

Колегія суддів зазначає, що як згідно ч.3 ст.99 КАС України (в редакції, яка діяла до 15.12.2017), та і відповідно до ч. 3 ст. 122 КАС України (в редакції, яка діє з 15.12.2017), для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998 зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Таким чином, для вирішення питання про правильність застосування судом першої інстанції строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з`ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Колегія суддів зауважує, що за загальним правилом, перебіг строку на звернення до суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Пропуск відповідного строку на звернення до суду через байдужість до своїх прав або небажання скористатися цим правом не є поважною причиною пропуску строку та, відповідно, підставою для поновлення звернення до суду з адміністративним позовом.

Як зазначалось вище, ОСОБА_1 отримує пенсію за вислугу років з 01.01.2007.

Матеріалами справи підтверджено, що 29.12.2016 Головним управлінням ПФУ в Сумській області проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 09.02.2015 на підставі постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2016 по справі № 583/1452/16-а згідно з довідками ІНФОРМАЦІЯ_1 від 09.02.2016 № 11/317 та № 11/318, розмір пенсії після перерахунку склав 35871,20 грн. (а.с.13).

Однак, суму, яка фактично виплачувалась ОСОБА_1 після перерахунку, обмежено максимальним розміром пенсії у сумі 9490 грн. (10 прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність) за період з 09.02.2015 по 01.09.2015 - на підставі Закону України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VІ (а.с.60), а за період з 01.09.2015 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VІІІ (далі по тексту Закон № 911-VІІІ) в сумі 10740 (а.с.61). Вищенаевдене і слугувало підставою для звернення до суду з наступним позовом про визнання протиправними дій відповідача щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром та зобов`язання перерахувати та виплатити пенсію позивачу максимальним розміром з 09.02.2015, зобов`язання здійснити виплату недоплаченої суми пенсії (постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.02.2018 у справі № 583/2284/17).

Згідно з ч.2 ст.52 Закону № 2262-ХІІ виплата пенсій провадиться за поточний місяць загальною сумою у встановлений строк, але не пізніше останнього числа місяця, за який виплачується пенсія.

Таким чином, з урахуванням дати здійснення перерахунку (29.12.2016), про порушення свого права на виплату пенсії за період з 09.02.2015 у розмірі 35871,20 грн. позивач дізнався принаймні 31 січня 2017 року, отримавши у січні 2017 року пенсію в розмірі, що не перевищував 10 прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність (10740 грн.).

Отже, беручи до уваги дату, коли позивач дізнався про порушення своїх прав (31.01.2017), дату, коли ОСОБА_1 вперше звернувся до суду з позовними вимогами про визнання протиправними дій (бездіяльності) ГУПФУ в Сумській області щодо обмеження пенсії максимальним розміром, зобов`язання перерахувати та виплачувати пенсію без обмеження (29.08.2017) та дату звернення у даній справі (14.05.2019 згідно штемпелю на конверті), з урахуванням приписів ч.ч.2, 3 ст.99 КАС України (в редакції, чинній до 15.12.2017) та ч.ч.2, 3 ст.122 КАС України (в редакції, чинній з 15.12.2017), колегія суддів констатує, що ОСОБА_1 пропущено строк звернення до суду з цим позовними вимогами.

Жодних доказів поважності причин пропуску цього строку позивачем не наведено.

Посилання представника позивача на ч. 3 ст. 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" колегія суддів відхиляє, з наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Разом з тим, в даному випадку предметом спору є не перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення, а обмеження пенсії позивача максимальним розміром, тобто, правовідносини з приводу виплати, а не перерахунку пенсії.

Суми пенсії, що перевищують максимальний розмір (10740 грн.), позивачу не були нараховані, оскільки пенсія позивачу виплачувалась з урахуванням максимального можливого, на думку відповідача, розміру пенсії для даної категорії осіб (10740 грн.).

Слід відмітити, що перерахунок пенсії позивачу 29.12.2016 не пов`язаний зі зміною розміру окремих видів грошового забезпечення або запровадженням нових його видів. Рішення суду, на підставі якого позивачу 29.12.2016 проведено перерахунок пенсії (постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2016 по справі № 583/1452/16-а), ухвалене на користь позивача у зв`язку з тим, що Головним управлінням ПФУ в Сумській області протиправно не було включено до складу грошового забезпечення, з якого позивачу нараховується пенсія, грошової допомоги на оздоровлення, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні.

Отже, до даних правовідносин ст. 51 Закону № 2262-ХІІ не може бути застосована.

Також в даному випадку не підлягає застосуванню ч.2 ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" яка передбачає, що нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, враховуючи наступне.

В даному випадку, як вбачається з рішень про перерахунок пенсій позивачу, розмір пенсії визначався з урахуванням максимального розміру пенсії, відповідно саме з цього розміру відповідач виходив при щомісячному її нарахуванні. Розмір пенсії більший, ніж максимальний розмір, передбачений Законом України № 3668-VI та Законом України № 911-VIII, позивачу не призначався, він лише використовувався, як розрахункова величини при встановленні розміру пенсії позивачу.

Оскільки пенсія позивачу була призначена та виплачувалась у максимальному розмірі, суми, що перевищували максимальний розмір, не є нарахованими.

Колегія суддів зазначає, що позивач не був позбавлений права звернення до суду з позовом щодо перерахунку його пенсії без обмеження її максимальним розміром за період з 09.02.2015 протягом шести місяців починаючи з 29.12.2016.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку підлягає застосуванню загальна норма, а саме ч.2 ст. 122 КАС України, а не ст.51 чи ст.55 Закону № 2262-ХІІ.

Згідно з ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Однак, позивачем клопотання про поновлення строку на звернення до суду з цим позовом заявлено не було.

За приписами ч.3 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Беручи до уваги, що строк звернення до суду з цим позовом ОСОБА_1 пропущено, клопотання про поновлення строку на звернення до суду не подано, жодних поважних причин пропуску строку на звернення до суду з цим позовом не наведено, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають залишенню без розгляду.

Такий висновок суду першої та апеляційної інстанцій узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11.07.2019 по справі № 0940/1181/18, яка є обов`язковою для врахування з огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України.

Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі від 27.06.2019, хоч і без належного мотивування, дійшов правильного висновку про залишення без розгляду позовної заяви на підставі ч.3 ст.123, п.8 ч.1 ст.240 КАС України.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Северянін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Підставами для зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (частина перша статті 317 КАС). Зміна судового рішення може полягати, зокрема, у доповненні або зміні його мотивувальної частини (частина четверта статті 317 КАС).

З огляду на викладені вище висновки, колегія суддів вважає, що ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 27.06.2019 по справі № 480/1704/19 слід змінити у мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови, а в іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 27.06.2019 року по справі № 480/1704/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Т.С. Перцова
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський Л.В. Любчич