Справа № 280/512/19
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

25 липня 2019 року Справа № 280/512/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду адміністративну справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (69032, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 25, )

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі позивач) до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (надалі - відповідач), в якому позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу №ЗП1412/648/АВ/П/ТД-ФС від 16серпня 2018 року.

Ухвалою від 11 лютого 2019 року відкрито загальне позовне провадження в даній адміністративній справі та призначено підготовче судове засідання на 05 березня 2019 року.

05 березня 2019 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено на 26 березня 2019 року.

26 березня 2019 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 10 квітня 2019 року.

Ухвалою суду від 10 квітня 2019 року провадження у справі зупинено до 21 травня 2019 року.

21 травня 2019 року провадження у справі поновлено, про що судом постановлено відповідну ухвалу.

Ухвалою суду від 21 травня 2019 року провадження у справі зупинено до 26 червня 2019 року.

26 червня 2019 року провадження у справі поновлено, про що судом постановлено відповідну ухвалу.

26 червня 2019 року в підготовчому засіданні протокольною ухвалою суду, за письмовими згодами всіх учасників справи, підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 09 липня 2019 року.

09 липня 2019 року в судовому засіданні протокольною ухвалою суду оголошено перерву до 24 липня 2019 року.

Позовна заява обґрунтована тим, що оскаржувану постанову прийнято відповідачем на підставі висновків акту інспекційного відвідування від 01 серпня 2018 року № ЗП1412/648/АВ про порушення позивачем вимог статті 24 КЗпП України, а саме: допуск 5 осіб до роботи без укладання трудового договору. Проте, позивач не погоджується із даними висновками відповідача, адже перелічені в акті інспекційного відвідування особи не виконували трудових функцій у ФОП ОСОБА_1 Останньою було укладено низку цивільно-правових договорів про надання послуг із 5 особами, які не були зайняті роботою постійно, тобто їх взаємовідносини із позивачем не були притаманні трудовим відносинам, а є характерними для цивільно-правових відносин. Також позивач вказує на те, що відповідачем проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 за відсутності на те підстав, адже в листі Якимівської районної державної адміністрації Запорізької області від 19.07.2018 №01-46/0450, який й вказано підставою проведення інспекційного відвідування, відсутня ФОП ОСОБА_1

24 липня 2019 року представник позивача до суду подав клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Представник Головного управління Держпраці у Запорізькій області також надав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження. Проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві, відповідно до якого зазначає, що Головне управління Держпраці у Запорізькій області, діяло на підставі та у межах повноважень у спосіб, що прямо передбачений чинним законодавством України. Прийняте рішення є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до частини 9 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини.

Так, до Головного управління Держпраці в Запорізькій області надійшов лист Якимівської районної державної адміністрації Запорізької області від 19 липня 2018 року №01-46/0450 «Про здійснення нагляду», в якому вказано, що згідно з розпорядженням голови Якимівської державної адміністрації від 03 травня 2018 року №229 «Про готовність оздоровчих закладів Якимівського району до роботи в літній період 2018 року» з метою безпечного функціонування та організації роботи оздоровчих закладів району в літній період 2018 року створена робоча група, яка проводить паспортизацію оздоровчих закладів району. Аналіз готовності оздоровчих закладів району в частині кількості повідомлень про створені робочі місця дає підстави для висновків, що окремими суб`єктами господарювання використовується наймана праця без належного оформлення. У зв`язку із цим, Якимівська районна державна адміністрація Запорізької області просила розглянути питання щодо здійснення заходів контролю в межах повноважень ГУ Держпраці в Запорізькій області. До даного листа було додано перелік оздоровчих закладів.

25 липня 2018 року за результатами аналізу інформації Якимівської районної державної адміністрації Запорізької області від 19 липня 2018 року №01-46/0450 заступником начальника ГУ Держпраці в Запорізькій області видано наказ №1168 «Про проведення інспекційного відвідування», яким призначено здійснення інспекційного відвідування, в тому числі, ФОП ОСОБА_1 .

На підставі зазначеного наказу 26 липня 2018 року головним державним інспекторам відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 видано направлення на проведення заходу державного нагляду (контролю) №545.

В подальшому, у період з 26 липня 2018 року, 11:00 години, по 01 серпня 2018 року, 16:00 годину, інспекторами праці ОСОБА_2 ., ОСОБА_3 , ОСОБА_4 проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , за результатами якого складено акт інспекційного відвідування №ЗП1412/648/АВ від 01 серпня 2018 року.

За результатами інспекційного відвідування посадовими особами відповідача зроблено висновок про порушення позивачем вимог частини 3 статті 21, частин 1, 3 статті 24 КЗпП України, яке полягає у тому, що під час проведення інспекційного відвідування встановлено, що в липні 2018 року ФОП ОСОБА_1 допущено 5 осіб до роботи без укладання трудового договору.

16 серпня 2018 року заступником начальника ГУ Держпраці у Запорізькій області на підставі акту інспекційного відвідування від 01 серпня 2018 року №ЗП1412/648/АВ винесено у відношенні ФОП ОСОБА_1 постанову про накладення штрафу №ЗП1412/648/АВ/П/ТД-ФС, якою на позивача накладено штраф у розмірі 558 450,00 грн. за порушення статті 24 Кодексу законів про працю України.

Не погоджуючись з таким рішенням Головного управління Держпраці у Запорізькій області, ФОП ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом.

Враховуючи викладене, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає постанову, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає Кодекс законів про працю України № 322-VIII від 10 грудня 1971 року.

Відповідно до частини 1 статті 1 Кодексу законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

За правилами частини 1 статті 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частини 1 статті 24 Кодексу законів про працю України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим:

1) при організованому наборі працівників;

2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я;

3) при укладенні контракту;

4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі;

5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу);

6) при укладенні трудового договору з фізичною особою;

7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Згідно з частиною 3 статті 24 Кодексу законів про працю України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому, за нормою абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

За визначенням частини 1 статті 259 Кодексу законів про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України Кабінет Міністрів України своєю постановою від 26 квітня 2017 року № 295 затвердив Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (надалі Порядок №295), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин.

Пунктом 1 Порядку №295 визначено, що цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування).

Згідно з абзацами 1, 2 пункту 2 Порядку №295, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

За змістом пункту 5 Порядку №295, інспекційні відвідування проводяться:

1) за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю;

2) за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин;

3) за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту;

4) за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю;

5) за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю;

6) за інформацією:

Держстату та її територіальних органів про наявність заборгованості з виплати заробітної плати;

ДФС та її територіальних органів про:

- невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності;

- факти порушення законодавства про працю, виявлені у ході здійснення контрольних повноважень;

- факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом;

- роботодавців, що мають заборгованість із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, що перевищує мінімальний страховий внесок за кожного працівника;

Пенсійного фонду України та його територіальних органів про:

- роботодавців, які нараховують заробітну плату менше мінімальної;

- роботодавців, у яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу;

- роботодавців, у яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилась на 20 і більше відсотків;

- працівників, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року;

- роботодавців, у яких стосовно працівників відсутні нарахування заробітної плати у звітному місяці (відпустка без збереження заробітної плати без дотримання вимог Кодексу Законів про працю України та Закону України "Про відпустки");

- роботодавців, у яких протягом року не проводилась індексація заробітної плати або сума підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації;

- роботодавців, у яких 30 і більше відсотків працівників працюють на умовах цивільно-правових договорів;

- роботодавців з чисельністю 20 і більше працівників, у яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників;

7) за інформацією профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлених в ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю.

Так, як слідує зі змісту наказу від 25 липня 2018 року №1168 «Про проведення інспекційного відвідування», підставою для його видання слугувала інформація про можливі порушення трудового законодавства, отримана від Якимівської районної державної адміністрації Запорізької області листом від 19 липня 2018 року №01-46/0450.

Поряд із цим, суд звертає увагу на те, що в доданому до даного листа переліку оздоровчих закладів відсутній такий суб`єкт господарювання як ФОП ОСОБА_1 .

Крім того, згідно з підпунктом 6 пункту 11 Порядку №295, інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки.

Судом досліджено долучені до матеріалів справи відеозаписи інспекційного відвідування, з яких слідує, що посадові особи відповідача мали намір здійснювати інспекційне відвідування іншого суб`єкта господарювання - ТОВ «ІРІДА-ЛТД».

Окрім того, під час розгляду справи судом встановлено, що відповідачем притягнуто позивача до відповідальності у вигляді штрафу за порушення вимог частини 3 статті 21, частин 1, 3 статті 24 КЗпП України, яке полягає у тому, що під час проведення інспекційного відвідування встановлено, що в липні 2018 року ФОП ОСОБА_1 було допущено 5 осіб до роботи без укладання трудового договору.

Водночас, згідно з абзацом 1 пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», згідно зі статті 24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу.

За змістом КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина 1 статті 72 КАС України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 74 КАС України).

При цьому, за приписами частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В пункті 43 рішення від 14 лютого 2008 року у справі Кобець проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм поза розумним сумнівом. Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених.

Дослідженням матеріалів відеофіксації інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 не підтверджено висновків акту перевірки про виконання особами ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 робіт на базі відпочинку «ІРІДА», де впроваджує підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 .

Що ж стосується висновків відповідача про виконання ОСОБА_11 робіт базі відпочинку «ІРІДА», де впроваджує підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 , які на думку відповідача характерні для трудових відносин, суд зазначає таке.

При розгляді справи судом встановлено, що 01 липня 2016 року між ОСОБА_11 (виконавець) та ФОП ОСОБА_1 (замовник) було укладено цивільно-правовий договір №1.

За цим договором Виконавець зобов`язується надавати замовнику послуги (виконати роботу) в обсязі і на умовах, передбачених даним договором, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити дані послуги (роботи).

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В свою чергу, відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво чи багатосторонніми (договори).

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

На виконання вимог статті 628 Цивільного кодексу України цивільно-правовий договір №1 від 01 липня 2018 року, укладений між позивачем та ОСОБА_11 містять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ціна, строк, тощо).

Згідно із статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, наявність обставин, що вказують на відсутність спрямування правочину на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, є лише підставою розгляду питання компетентним судом для визнання правочину недійсним (тобто вказує на оспорюваність правочину).

У той же час, згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Допитана в якості свідка ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що після підписання даного цивільно-правового договору між нею та ФОП ОСОБА_1 було досягнуто домовленості про те, що остання в залежності від настання необхідності буде залучати її до надання послуг із тимчасового розміщення відпочиваючих на базі відпочинку «ІРІДА». Після підписання договору приблизно в середині липня 2018 року її було запрошено ФОП ОСОБА_1 для надання послуг останній згідно з укладеним договором. Свідок пояснила, що надавала послуги без чіткого графіку роботи та без підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку.

Суд звертає увагу на те, що жодних, передбачених законом обставин, які б вказували на нікчемність будь-яких правочинів позивача, з акту інспекційного відвідування від 01 серпня 2018 року №ЗП1412/648/АВ не вбачається.

Крім того, відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення № 96), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно пункту 2 Положення № 96 Держпраці у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

За приписами підпункту 9 пункту 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.

Підпунктом 6 пункту 4 Положення № 96 встановлено, що Держпраці, здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Державна служба України з питань праці (Держпраця) відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю. (підпункт 6 пункту 6 Положення № 96).

Пунктом 7 Положення № 96 передбачено, що Держпраця здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

У відповідності до зазначених норм Головному управлінню Держпраці у Запорізькій області делеговано повноваження щодо здійснення на території області державного контролю за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

За змістом пункту 3 Положення №96, основними завданнями Держпраці є:

1) реалізація державної політики у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб;

2) здійснення комплексного управління охороною праці та промисловою безпекою на державному рівні;

3) здійснення державного регулювання і контролю у сфері діяльності, пов`язаної з об`єктами підвищеної небезпеки;

4) організація та здійснення державного нагляду (контролю) у сфері функціонування ринку природного газу в частині підтримання належного технічного стану систем, вузлів і приладів обліку природного газу на об`єктах його видобутку та забезпечення безпечної і надійної експлуатації об`єктів Єдиної газотранспортної системи.

Повноваження Держпраці та її територіальних органів визначені в пунктах 4, 5 Положення №96, а права в пункті 6 цього ж Положення.

Процедуру проведення Управліннями Держпраці перевірки стану додержання законодавства про працю, визначено Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 26.04.2017.

В пункті 11 Порядку №295 перелічені права інспектора праці.

Системний аналіз даних норм Положення №96 та Порядку №295 дає підстави для висновку, що до повноважень Держпраці, її територіальних органів та відповідно посадових осіб - інспекторів праці не належить надання правової оцінки договірним правовідносинам, їх аналізу та формулювання висновків щодо сутності правочинів, що укладаються суб`єктами цивільних правовідносин. А тому, такий висновок не ґрунтується на приписах статті 19 Конституції України та є таким, що зроблений за межами повноважень інспектора праці.

Отже, відповідач не має повноважень на визнання укладеного ФОП ОСОБА_1 з ОСОБА_11 цивільно-правового договору з надання послуг недійсним або визнавати його трудовим, чи на власний розсуд тлумачити його умови.

Суд вважає за необхідне зазначити, що предметом договору про надання послуг, є виконання працівником певного визначеного обсягу роботи, за наслідками виконання якої замовник зобов`язувався оплатити виконавцеві виконану ним роботу, тобто, предметом є кінцевий результат, а не процес праці. Метою цього договору є отримання певного матеріального результату.

За цим договором працівник не підпорядковувався правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовував свою роботу і виконував її на власний ризик, трудові функції виконував разово, так як після закінчення виконання визначеного завдання, вказаним договором, трудова діяльність робітника з позивачем припинилася і за кожну виконану роботу здійснювалася оплата, що підтверджується показами свідка ОСОБА_11 .

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у правовідносинах між позивачем та ОСОБА_11 (сторонами договору про надання послуг) містяться ознаки характерні саме цивільно-правовим відносинам між замовником та виконавцем, встановлено визначений обсяг виконання робіт та її кінцевий результат.

Отже, правовідносини між позивачем та ОСОБА_11 є цивільно-правовими і не регулюються статтею 24 Кодексу законів про працю України, а відтак ФОП ОСОБА_1 не було допущено порушення вимог статті 24 Кодексу законів про працю України при укладенні та виконанні зазначеного договору

Як наслідок, винесена Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області постанова №ЗП1412/АВ/П/ТД-ФС від 16 серпня 2018 року про накладення на позивача штрафу у розмірі 558 450,00 грн. є протиправною та підлягає скасуванню

Сукупність вищенаведених встановлених обставин справи дає суду підстави визнати позовні вимоги обґрунтованими, доведеними матеріалами справи, і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачем не доведена правомірність оскаржуваної постанови, у зв`язку із чим позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 139, 143, 241, 243-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (69032, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 25, ) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Запорізькій області (69032, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 25, ) №ЗП1412/648/АВ/П/ТД-ФС від 16.08.2018.

Присудити на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Запорізькій області (69032, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 25, ) судові витрати, у вигляді судового збору у сумі 6113,10 грн.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 25 липня 2019 року.

Суддя Д.В. Татаринов