Справа № 640/10208/19
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Сорочка Є.О.,

Кузьменка В.В.,

за участі секретаря судового засідання Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний центр Еко Хауз» на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.06.2019 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний Центр Еко Хауз» до Головного управління держпраці у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови від 12.03.2019,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельний центр Еко Хауз» звернулось до суду з позовом до Головного управління держпраці у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови № КВ384/1063/НД/СПДТ/ФС-175 від 12.03.2019.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.06.2019 позовну заяву залишено без руху.

Разом з позовною заявою, Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельний центр Еко Хауз» подано клопотання про забезпечення позову шляхом:

- зупинення дії постанови № КВ384/1063/НД/СПДТ/ФС-175 від 12.03.2019 про накладення уповноваженими посадовими особами штрафу на Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельний центр Еко Хауз» до набрання законної сили судовим рішенням у справі про визнання протиправною та скасування постанови № КВ384/1063/НД/СПДТ/ФС-175 від 12.03.2019;

- зупинення виконавчого провадження № 59221600, відкритого Святошинським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного управління юстиції у місті Києві на підставі постанови відповідача № КВ384/1063/НД/СПДТ/ФС-175 від 12.03.2019 до набрання законної сили судовим рішенням у справі про визнання протиправною та скасування постанови № КВ384/1063/НД/СПДТ/ФС-175 від 12.03.2019.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.06.2019 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний центр Еко Хауз» про забезпечення адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельний центр Еко Хауз» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неповне з`ясування обставин, просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.06.2019.

У судовому засіданні представник апелянта підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з наступного:

- до розгляду справи по суті неможливо зробити висновок про протиправність оскаржуваних рішень суб`єкта владних повноважень, а вирішення вказаного питання на стадії здійснення підготовки справи до судового розгляду фактично є свідченням розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову;

- в клопотанні про забезпечення позову позивачем не наведено конкретних обставин, які, на його переконання, могли б свідчити про неможливість поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, без вжиття судом заходів забезпечення позову, а самі рішення суб`єкта владних повноважень, що є предметом оскарження у даному провадженні, не містять тих положень, реалізація яких може мати невідворотні наслідки для позивача, що могло б слугувати підставою для вжиття судом заходів забезпечення позову шляхом зупинення їх дії.

- посилання позивача на відкриття виконавчого провадження не враховано судом на даному етапі, оскільки, роздруківка, надана позивачем на підтвердження своїх доводів, не дає можливості ідентифікувати, що виконавче провадження викрито саме на виконання оскаржуваної у даному провадженні постанови.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Згідно з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Насамперед, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

У вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Слід зазначити, що за своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на даному етапі переконливо та достатньо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Колегія суддів звертає увагу на те, що наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дій та/або бездіяльності може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Додатково, необхідно наголосити на тому, що за жодних умов заходи забезпечення позову не можуть бути використані як санкція для відповідача або як спосіб примусити відповідача діяти певним чином під загрозою заподіяння збитків шляхом вжиття заходів забезпечення позову, а також не можуть бути наслідком зловживання позивачем своїми правами на шкоду відповідачеві з санкціонованого дозволу суду.

Застосовуючи той чи інший вид забезпечення позову, суд не завжди може знати про реальний стан речей та наслідки вжиття заходу для відповідача, проте, суд діє на підставі доказів та фактів, наданих позивачем.

Таким чином, перевіривши зазначені в заяві про забезпечення позову доводи на предмет їх відповідності вищевикладеним нормам та обставинам, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову та про відсутність підстав для її задоволення на даному етапі, оскільки, запропонований заявником спосіб забезпечення адміністративного позову в даному випадку є передчасним.

Посилання апелянта на очевидну протиправність оскаржуваних рішень відповідача, не можуть вважатись такими без належної перевірки та підлягають дослідженню з наданням їм правової оцінки під час розгляду справи по суті, а не на стадії прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі.

Колегія суддів вважає цілком обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що, оскаржувані в даній справі рішення суб`єкта владних повноважень не містять тих положень, реалізація яких може мати саме невідворотні наслідки для позивача, що слугують підставою для вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення їх дії.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині неправильного встановлення обставин судом першої інстанції, оскільки ним в судових рішеннях та по справі вказується відповідачем не Головне управління держпраці у Київській області, а Головного управління юстиції у Київській області, колегія суддів зазначає, що вказані твердження не свідчать про не з`ясування судом всіх важливих обставин для повного всебічного розгляду заяви позивача, а є опискою, яка може бути виправлена, шляхом подання відповідної заяви (клопотання) або з власної ініціативи суду.

Суд апеляційної інстанції не вбачає достатніх підстав, які б вказували на необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб та даних, які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, захист яких стане неможливим без вжиття таких заходів, або ж для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Інші ж доводи апеляційної скарги не спростовують висновків Окружного адміністративного суду м. Києва про неможливість забезпечення позову без розгляду справи по суті та стосуються обставин справи та розгляду позову по суті.

Крім того, ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.07.2019 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний центр Еко Хауз» до Головного управління держпраці у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови повернуто позивачу, в зв`язку з неусуненням недоліків позовної заяви.

За таких обставин, апеляційна скарга є необґрунтованою, її доводи не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому, в її задоволенні необхідно відмовити, а ухвала Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.06.2019 підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний центр Еко Хауз» - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.06.2019 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Є.О. Сорочко

В.В. Кузьменко

Повний текст постанови складено 14.08.2019.