Справа № 420/3270/19
Суддя: Токмілова Л. М.
Дата ухвалення: 2019-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3270/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2019 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранслайн» (, місцезнаходження: м. Одеса, вул. Генуезька, буд. 1а) до Державної служби України з безпеки на транспорті (, місцезнаходження: 01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14) в особі: Управління Укртрансбезпеки в Одеській області (місцезнаходження: 6545, м. Одеса, вул. Успенська, 4) про скасування постанов про застосування адміністративно-господарських санкцій,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранслайн" доДержавної служби України з безпеки на транспорті, Управління Укртрансбезпеки в Одеській області, в якому позивач просить:

- скасувати постанови № 116852, № 116853, № 116854, № 116855, № 116857, від 20.05.2019р., про застосування адміністративно-господарського штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на підприємство «Автотранслайн» надійшло запрошення з`явитися з 14 год. 00 хв. до 17 гол. 00 хв., 20.05.2019 року до Управління Укртрансбезпеки в Одеській області за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, 4, на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт. До запрошення було додано акти №114106, №114108, №114141, №114107, №114142 від 27.03.2019 року з якого вбачається, що 27.03.2018 року було проведено перевірку транспортних засобів ІVЕСО НОМЕР_7 під керуванням ОСОБА_1 , ІVЕСО НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_2 , ІVЕСО НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_3 , ІVЕСО НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4 , ІVЕСО НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 , власником яких є підприємство «Автотранслайн».

27.03.2019 приблизно о 11 годині були зупинені автомобілі марки ІVЕCО STRALIS НОМЕР_7, ІVЕСО НОМЕР_4, ІVЕСО НОМЕР_5, ІVЕСО НОМЕР_3, ІVЕСО НОМЕР_1 інспектором поліції для перевірки документів.

В подальшому позивачем подано клопотання в якому вказано що, порушена ч 1абз. 3 ст. 60 Надання послуг з перевезення вантажу без оформлених документів, перелік яких визначений ст.48 «ЗУ про АТ», а саме дозвіл на перевезення вантажу а/д України у разі перевищення вагових обмежень. З цим актом позивач незгоден у зв`язку з тим, щоваговий чек викликає сумніви що до точності зважування, тому що відсутня інформація про оператора зважування, відсутній будь який підпис, також відсутня будь яка печатка. І взагалі мається ксерокс чека, а не сам чек.

Позивач вважає, що немає жодних законних підстав обвинувачення в порушенні ч. 1 абз. 3 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Вважаю, що дії співробітників управління Укртрансбезпеки в Вінницькій області щодо проведення перевірки та складання актів №114106, №114108, №114141, №114107, №114142, та дії начальника управління Укртрансбезпеки в Одеській області та складання Постанов від 20.05.2019р., № 116852, № 116853, № 116854, № 116855, № 116852, № 116857 не відповідають вимогам закону, а складена за результатами перевірки постанова була оформлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою суду від 19.06.2019 року відкрито провадження по справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 10.07.2019 р.

Відповідно ст.162 КАС України відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалу про відкриття провадження по справі отримано представником відповідача Управління Укртрансбезпеки в Одеській області16.07.2019 р. та Державної служби України з безпеки на транспорті 15.07.2019 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 201 та № 775.

22.07.2019 року за вх. № 26327/19 за підписом представника Державної служби України з безпеки на транспорті Кучеренко Г.А. (за довіреністю), надано відзив на адміністративний позов.

В обґрунтування відзиву, відповідач зазначає, що27.03.2019 року на а/д 0-02-03-01 Вінниця-Тиврів, 7 км+50м, посадовими особами Вінницького Управління Укртрансбезпеки було проведено перевірку, а саме здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів марки ІVЕСО реєстраційний номер НОМЕР_2 , ІVЕСО реєстраційний номер НОМЕР_3 , ІVЕСО реєстраційний номер НОМЕР_4 , ІVЕСО реєстраційний номер НОМЕР_5 .

Посадовими особами Вінницького Управління Укртрансбезпеки було виявлено факт перевезення вантажу із перевищенням вагових обмежень (без дозволу, виданого компетентними уповноваженими органами, або документа про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів - у разі неподільного вантажу), встановлених Правилами дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі-ПДР).

Відповідач зазначає, що оскаржувані постанови винесені на підставі Актів перевірки з додержанням Порядку № 1567 та ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Суд перевіряє дії відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАСУ).

Відповідно до ст. 6 Конвенції "Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення".

Конституція України (в редакції станом на 30.09.2016 року) містить статтю 124 "…Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.", яка визначає можливість судового захисту за наявності юридичного спору.

Юридичний спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права. Правові спори виникають внаслідок порушення суб`єктивних прав у результаті протиправних дій, а також у разі невизнання або оспорювання суб`єктивних прав.

Юридичний спір в даній справі виник з приводу, на думку позивача, протиправних дій Управління Укртрансбезпеки в Одеській області щодо винесення постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу на підставі Акта перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2007 р. № 1567, визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

Пункт 4 Порядку передбачає, що державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Графік проведення рейдових перевірок складається та затверджується керівником Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин (пункт 13 Порядку).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до щотижневого графіку проведення рейдових перевірок Управління Укртрансбезпеки у Вінніцькій області у період з 25.03.2019 року по 31.03.2019 року на автомобільній дорозі 0-02-03-01 Вінниця-Тиврів, 7 км+50м, відповідно до направлення на рейдову перевірку №009423 від 25.03.2019 року посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Вінніцькій області 27.03.2019 року здійснена перевірка додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Абзацом 3 пункт 20 Порядку, виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

За результатами перевірки складено Акт №095345 від 03.10.2018 року, яким встановлені порушення, передбачені статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Закон України "Про автомобільний транспорт" визначає засади організації та діяльності автомобільного транспорту.

Стаття 1 зазначеного Закону, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення-перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Стаття 48 Закону, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Частина 3 статті 48 Закону, у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом (окрім зазначених у ч. 2 даної статті) є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

При перевірці встановлено, що рух автомобільними дорогами України здійснювався із перевищенням вагових обмежень, а дозвіл, що дає право на такий рух у водія підприємства ТОВ "Автотранслайн" - відсутній.

Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 р. №879 закріплено механізм визначення габаритів транспортного засобу для визначення загального навантаження задля безпечного руху автомобільними дорогами України.

Відповідно до Порядку, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Пункт 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року (в редакції, чинній на час проведення перевірки) передбачає, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Відповідно до пунктів 2, 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 1993 року № 1094.

Згідно пункту 21 Порядку №879, у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Відповідно до п. 1.10 ПДР габаритно-ваговий контроль - перевірка габаритних і вагових параметрів транспортного засобу (в тому числі механічного транспортного засобу), причепу і вантажу на предмет відповідності встановленим нормам щодо габаритів (ширина, висота від поверхні дороги, довжина транспортного засобу) та щодо навантаження (фактична маса, осьове навантаження), яка проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю.

Підпунктом 4 пункту 2 Порядку № 879 також наведене визначення поняття "габаритно-ваговий контроль" - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Поряд з цим підпунктом 5-1 пункту 2 Порядку № 879 встановлено поняття "документальний габаритно-ваговий контроль" - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу.

Саме документальний габаритно-ваговий контроль було здійснено посадовими особами Управління Укртрансбезпекиу Вінницькій області на підставі наданих водієм ТОВ "Автотранслайн" ОСОБА_1 було проведено перевірку транспортних засобів ІVЕСО НОМЕР_7, ІVЕСО НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_2 , ІVЕСО НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_3 , ІVЕСО НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4 , ІVЕСО НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 .

Стаття 48 Закону України "Про автомобільні дороги" передбачає, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

При вирахуванні габаритно-вагових параметрів були взяття данні щодо маси вантажу саме з накладної №12199 від 03.10.2018 року, а не з товарно-транспортної накладної, як то передбачено Законом.

Разом з цим, товарно-транспортна накладна (ТТН) є основним первинним документом, який містить інформацію про перевезення вантажу, обсяги такого перевезення та відповідальних за його здійснення осіб. Цей документ використовується для внутрішніх (в межах України) перевезень.

Нормативно-правовою базою для використання ТТН є:

ст. 48 Закону "Про автомобільний транспорт";

п. 11 "Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні", затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363;

"Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні", затверджений постановою КМУ від 25.02.2009 № 207.

Видаткова накладна використовується для обліку руху матеріальних цінностей усередині підприємства та їх відпуску господарствам свого підприємства, розташованим за межами його території, а також стороннім організаціям.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій (ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Форму видаткової накладної не затверджено. Однак, є Накладна-вимога на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів (форма № М-11), затверджена наказом Мінстату від 21.06.1996 р. № 193 (далі - наказ № 193). Зазвичай саме цей документ беруть за зразок для розроблення видаткової накладної.

Крім цього, суд зазначає, що ані в Порядок №879, ані Закон України "Про автомобільні дороги" взагалі не містить переліку документів на підставі яких можливо здійснити документальний габаритно-ваговий контроль.

А відтак, законодавством чітко не встановлено чи можливо інформацію саме з видаткової накладної щодо маси вантажу враховувати при проведенні документального габаритно-вагового контролю.

Також, відповідно до пунктів 16, 18 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль.

За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

У разі пред`явлення водієм транспортного засобу міжнародного сертифіката зважування габаритно-ваговий контроль у частині зважування не здійснюється.

Згідно п. 20 Порядку № 879 за результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Тобто, із зазначених положень вбачається, що тільки при отриманні довідки про здійснення габаритно-вагового контролю, посадові особи Укртрансбезпеки можуть достовірно визначити чи належить транспортний засіб до великовагових та/або великогабаритних.

Також, слід зазначити, що Порядком №879 не закріплений механізм визначення відношення транспортного засобу до великовагових та/абовеликогабаритних за результатами саме документального габаритно-вагового контролю.

Повертаючись до визначення поняття габаритно-вагового контролю закріпленого у Правилах дорожнього руху, чітко встановлено, що це перевірка вагових параметрів транспортного засобу (в тому числі механічного транспортного засобу), причепу і вантажу на предмет відповідно співвстановленим нормам щодо габаритів (ширина, висота від поверхні дороги, довжина транспортного засобу) та щодо навантаження (фактична маса, осьове навантаження).

Тобто, окрімвизначення ваги транспортного засобу (що відображена у реєстраційних документах, документах на вантаж), причепу та вантажу, обов`язковому визначенню підлягає ширина, висота відповерхні дороги, довжина транспортного засобу, а також навантаження фактичне і масаокремо на осі).

Відповідно до Актів перевірки перевищення вагових параметрів встановлено на підставі даних визначених у свідоцтвах про реєстрацію транспортних засобів та напівпричепу.

Таким чином, при визначенні вагових параметрів транспортного засобу ТОВ "Автотранслайн", посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області були допущені значні порушення законодавства про автомобільний транспорт, Порядку 879, щовиключає можливість точного визначення перевищення, оскільки не враховані ряд показників.

Суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, як то передбачено ч. 5 ст. 242 КАСУ.

У Постанові Верховного Суду від 17.01.2019 року по справі №539/655/17 сформовано правову позицію щодо здійснення розрахунку на підставі документів, що дає змогу віднести транспортнийзасіб до великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів:

"Доказом того, що транспортний засіб, яким керував позивач на лежить чи не належить до категорії великогабаритних є відповідний документ, який видають посадові особи Укртрансінспекції: акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів, акт про відмов у водія від проходження габаритно-вагового контролю, журнал обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів.

Проте, жоден із викладених вище документів матеріали справи не містять, а отже відсутні підстави вважати, що спірний габаритно-ваговий контроль було здійснено, у тому числі здійснено із дотриманням відповідної процедури.

В письмових запереченнях відповідач зазначає, що 01 березня 2017 року згідно товарно-транспортної накладної № 904387 здійснювалось перевезення вантажу (яблука) масою 39, 960 тон. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на вантажний сідловий тягач DAF XF 105.460 з масою навантаження -8198 кг. та напівпричіп його повна маса складає 9500 кг. Згідно підрахунку ( 39,960 т.+8198 кг.+9500кг.=57658т.)- маса великовагового вантажу складає понад 40 т., а саме 57658т.

Однак, даний розрахунок суд не може взяти до уваги, оскільки він не підтверджується письмовими доказами. Матеріали справи містять лише масу без навантаження вантажного сідлового тягача DAF XF 105.460 - 8198 кг. Копія накладної виготовлена не якісно та відзнята не повністю, що унеможливлює з`ясування її змісту. Інших даних розрахунку матеріали справи не містять взагалі".

Розрахунок щодо встановлення вагових параметрів зроблений у Акті перевірки від 27.03.2019 року№ 0009427, № 0009428, № 0009429, Розрахунок № 0009423, суд не може взяти до уваги, оскільки він не підтверджується письмовими доказами.

Матеріали справи містять лише масу без навантаження автомобілів, напівпричепу та вантажу.

У "Науковому висновку щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією", опублікованому на офіційному сайті Верховного Суду, зазначено, що "критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття".

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 20.01.2012 року "Рисовський проти України" зазначив, що ризик будь - якої помилки державного органу, у тому числі тої, причиною якої є їх власна недбалість, повинен покладатись на саму державу та її органи.

Розглядаючи цю справу, Європейський суд зазначив, що принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Це є "гарантією стабільності суспільних відносин", яка породжує у громадян впевненість у тому, що їх існуюче правове становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, тому саме на державний орган покладається обов`язок виправити свої помилки.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку що постанова №091324 від 03.12.2018 року про застосування адміністративно-господарського штрафу підлягає скасуванню, оскільки належним чином не підтверджено порушення норм Закону України "Про автомобільний транспорт" ТОВ "Автотранслайн" пр. здійснення вантажних перевезень.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Зогляду на наведену практику ЄСПЛ, вмотивовувати - наводити аргументи, докази, які пояснюють, виправдовують певні дії, вчинки тощо або доводять їх необхідність. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його прийняття.

Згіднозі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічноз`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАСУ, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та ст. 6 КАСУ, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. справі "East/WestAllianceLimited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії", заява №34884/97, п. 30).

З урахуванням як національного законодавства, так і практики ЄСПЛ суд вважає правомірним стягнення з Державноїслужби з безпеки на транспорті за рахунок державних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранслайн" суму судового збору за подання адміністративного позову, оскільки вона була фактично сплачена, зарахована на відповідний рахунок і була "неминучою", так як сплати судового збору є умовою для відкриття провадження по справі.

Керуючись ст. ст. 139, 242, 246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранслайн» до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі: Управління Укртрансбезпеки в Одеській області про скасування постанов про застосування адміністративно-господарських санкцій - задовольнити повністю.

Скасувати постанови № 116852, № 116853, № 116854, № 116855, № 116857, від 20.05.2019р. про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Стягнути з Державноїслужби з безпеки на транспорті на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранслайн", суму судового збору за подання адміністративного позову за:

квитанцією № 5542-0728-5599-3274 від 30.05.2019 року у сумі 1921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 15.5 розділу VII "Перехідні положення" КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Автотранслайн", , адреса: 67000, Одеська область, м. Одеса, вул. Генуєзька, буд. 1а, телефон: (НОМЕР_9.

Представник позивача ОСОБА_6 , адреса: АДРЕСА_1 , телефон: НОМЕР_8, адреса електронної пошти:

Державна служба України з безпеки на транспорті - адреса: проспект Перемоги, 14, м. Київ, 01135, , адреса електронної пошти:

Управління Укртрансбезпеки в Одеській області - адреса: 065045, м. Одеса, вул. Успенська, буд. 4, , телефон: , 737 75 61

Головуючийсуддя Токмілова Л.М.

.