Справа № 9901/320/19
Суддя: Стеценко С.Г.
Дата ухвалення: 2019-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

14 серпня 2019 року

Київ

справа №9901/320/19

адміністративне провадження №Зі/9901/239/19

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Стеценка С. Г. розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кравця Ростислава Юрійовича про відвід судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Загороднюка А. Г. від розгляду справи №9901/320/19 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, визнання протиправним та скасування рішення, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Верховного суду перебуває справа №9901/320/19 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, визнання протиправним та скасування рішення, стягнення моральної шкоди.

01.08.2019 представник позивача - адвокат Кравець Р. Ю. подав заяву про відвід судді Загороднюка А. Г., який включений до складу колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, яка розглядає вказану справу, з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою від 05.08.2019 Верховний Суд, зокрема, визнав заявлений представником позивача відвід судді Загороднюка А. Г. необґрунтованим та передав заяву про відвід для визначення суддів у порядку встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України, для їх вирішення.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кравця Р. Ю. про відвід судді Загороднюка А. Г. у справі №9901/320/19 зареєстровано за №Зі/9901/239/19 та передано для вирішення судді Стеценку С. Г.

Обґрунтовуючи відвід судді Загороднюка А. Г. представник позивача Кравець Р . Ю ., з посиланням на практику Європейського суду з прав людини, в якій розкрито поняття "неупередженості" та "суду, встановленого законом", зазначив про те, що суддя Верховного Суду не може відповідати принципам неупередженості, зокрема, за об`єктивним критерієм, та принципам справедливості, оскільки призначення суддів Верховного Суду відбулося за участю члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, який не відповідає вимогам закону. Зазначив, що станом на час вирішення питання про призначення кваліфікаційного оцінювання, проведення кваліфікаційного оцінювання та надання рекомендації на призначення на посаду судді Верховного Суду у прийнятті відповідних рішень брав участь член Вищої кваліфікаційної комісії суддів України ОСОБА_4, який на час виконання повноважень члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України не зупинив адвокатську діяльність. Вказане, на думку представника позивача, ставить під сумнів законність процедури призначення судді Верховного Суду.

Відповідно до частини восьмої статті 40 КАС України суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження.

Щодо повноважень члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України ОСОБА_4 представник позивача зазначає, що відповідно до пункту 3 частини десятої статті 94 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" члени ВККС, які є адвокатами на час виконання повноважень членів Комісії, повинні зупиняти адвокатську діяльність та участь в органах адвокатського самоврядування.

Проте, ОСОБА_4 під час виконання своїх повноважень члена ВККС, зокрема на момент вирішення питання про призначення кваліфікаційного оцінювання, проведення кваліфікаційного оцінювання та надання рекомендацій на призначення на посади суддів Верховного Суду, на думку заявника, адвокатську діяльність не зупиняв.

Вказані обставини, на думку представника позивача, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, в якій розкрито поняття "неупередженості" та "суду, встановленого законом", ставлять під сумнів правомірність призначення суддів Верховного Суду за участю члена ВККС ОСОБА_4

Вирішуючи питання про відвід судді Загороднюка А. Г. на підставі поданої Кравцем Р. Ю. заяви, дослідивши наведені заявником аргументи в обґрунтування її вимог, Суд виходить з такого.

Положення частин першої, другої статті 36 КАС України передбачають випадки, коли суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу), а саме: 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, яка встановлює недопустимість повторної участі суддів в розгляді адміністративної справи.

Представник позивача, зокрема, зазначає, що наявність упередженості, вказаної у заяві про відвід суддів, встановлена ним за об`єктивним критерієм, який він визначив, посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини, прийняті у справах "Мікалефф проти Мальти (Micallef v. Malta) (№17056/06); "Межнаріч проти Хорватії" (Meznaric v. Croatia) (№71615/01), "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland) (№33958/96), "Анрі Астрадсон проти Ісландії" (ANDRI БSTRБРSSON v. ICELAND) (№26374/18), "Йоргич проти Німеччини" (Jorgic v. Germany) (№74613/01), "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) (№33958/96); "Gorguiladze проти Грузії" (№4313/04); Арчіл Панджикідзе та інші проти Грузії (Archil Pandzhikidze and others v. Georgia) (№30323/02); "Компанія ДМД груп проти Словаччини" (DMD Group, a.s. v. Slovakia) (№19334/03).

Разом з тим, надаючи оцінку об`єктивності судді під час вчинення ним процесуальних дій, необхідно виходити з таких критеріїв: чи вільний суддя під час виконання ним своїх обов`язків від будь-яких заходів впливу; чи сприяє його поведінка у судовому процесі та за стінами суду підтримці та зростанню довіри суспільства, представників юридичної професії та сторін у справі; чи вчинялись суддею дії, які можуть стати приводом для позбавлення його права брати участь у судовому засіданні та приймати рішення у справах.

Перед розглядом справи суддя повинен утриматись від будь-яких коментарів, які можуть вплинути на перебіг цієї справи чи поставити під сумнів справедливе ведення процесу. Суддя утримується від публічних та інших коментарів, оскільки це може перешкодити неупередженому розгляду справи стосовно певної особи чи питання.

При об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. При цьому, вирішальним є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою але не вирішальною.

Верховний Суд зазначає, що суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Наведені представником позивача - адвокатом Кравцем Р. Ю. у заяві доводи, за яких, на його думку, є сумнів у неупередженості або об`єктивності судді мають суб`єктивний характер, оскільки жодного прикладу вчинення ним дій, які б свідчили про його упередженість чи ставить під сумнів безсторонність судді не наведено. Доводи заяви не дають підстав для висновку про існування причинно-наслідкового зв`язку між дотриманням ОСОБА_4 вимог законодавства та професійною діяльністю судді Загороднюка А. Г.

Наведене спростовує викладені у заяві доводи про те, що суддя не може відповідати принципам неупередженості, зокрема, за об`єктивним критерієм.

Отже, посилання заявника на упередженість судді Загороднюка А. Г. з тих підстав, що при вирішенні питання про призначення кваліфікаційного оцінювання, проведення кваліфікаційного оцінювання та надання рекомендацій на призначення на посади суддів Верховного Суду у прийнятті відповідних рішень брав участь член Вищої кваліфікаційної комісії суддів України - ОСОБА_4, який на час виконання таких повноважень не зупинив адвокатську діяльність, є об`єктивно не обґрунтованими, оскільки такі доводи ґрунтуються на припущеннях та суб`єктивній оцінці заявником обставин.

Суд звертає увагу на відсутність інших підстав, передбачених статтями 36, 37 КАС України, які б унеможливлювали участь у розгляді справи судді Загороднюка А. Г. і викликали необхідність його відводу.

З урахуванням зазначеного, обґрунтовані підстави для задоволення заяви про відвід відсутні.

Керуючись статтями 36, 40 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кравця Ростислава Юрійовича, про відвід судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Загороднюка А. Г. від розгляду справи №9901/320/19 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, визнання протиправним та скасування рішення, стягнення моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя С. Г. Стеценко