Справа № 1340/5764/18
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2019-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/3867/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Кузмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання Герман О.В.,

представника позивача Шуневич Т.П. ,

представника відповідача Добровольської Ю.Р.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2019 року у справі № 1340/5764/18 за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним і скасування рішення (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Гавдик З.В. в м. Львові Львівської області 04.02.2019 року, повний текст судового рішення складено 08.02.2019), -

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариства «Фірма «Нафтогазбуд» (далі - ПАТ «Фірма «Нафтогазбуд», позивач) звернулося з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Львівській області (далі - також Відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) від 05.11.2018 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив позивач, який покликаючись на те, що вказане рішення є незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2019 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що штрафні санкції нараховані за наслідками камеральної перевірки, однак винесення відповідачем оскаржуваного рішення про застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату єдиного соціального внеску може бути виключно на підставі даних документальної перевірки. Крім того, нарахування штрафних санкцій оскаржуваним рішенням здійснено на суму, частина якої є неузгодженою, оскільки триває судовий спір щодо розміру зобов`язань позивача зі сплати єдиного внеску.

Як встановлено судом першої інстанції, 12.10.2018 року ГУ ДФС у Львівській області проведено перевірку Спеціалізованого управління ПАТ «Фірма «Нафтогазбуд» (відокремлений підрозділ Позивача) своєчасності сплати єдиного внеску. За результатами перевірки складено акт № 2487/13-01-51-13/01291436.

05.11.2018 року Головним управлінням ДФС у Львівській області винесено Рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, згідно якого до ПАТ «Фірма «Нафтогазбуд» застосовано штраф та пеню за період з 21.11.2017 року до 04.10.2018 року.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що станом на день винесення спірного рішення у позивача була наявна недоїмка, у зв`язку з чим податковим органом правомірно відповідно до розрахунку штрафної санкції, прийнято рішення від 05.11.2018 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08.07.2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (із змінами та доповненнями, далі - Закон № 2464-VI).

Згідно з ст. 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок не входить до системи оподаткування. Кошти, що надходять від сплати єдиного внеску та застосування фінансових санкцій відповідно до цього Закону, не можуть зараховуватися до Державного бюджету України, бюджетів інших рівнів та використовуватися на цілі, не передбачені законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 9 Закону № 2464-VI сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).

Згідно зі ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до частин 8, 11 статті 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця. У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом.

Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Інструкція), затверджена Наказом Міністерства фінансів України 20 квітня 2015 року № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04 травня 2018 року № 469), визначає процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів.

Підпунктом 2 п. 2 Розділу VII Інструкції встановлено, що згідно з частиною одинадцятою статті 25 Закону № 2464-VI до платників, визначених підпунктами 1-4 та 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, органи доходів і зборів застосовують штрафні санкції в таких розмірах: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум; за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за зазначені періоди.

Аналізуючи вищенаведені норми, апеляційний суд зазначає, що визначальним для вирішення даної справи є факт зарахування сплачених коштів саме до рахунків органів доходів і зборів, оскільки в такому випадку відсутні ознаки складу правопорушення у вигляді несплати єдиного внеску, а зокрема, наслідки, що можуть проявлятися у недотриманні системою загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідних коштів.

Однак, як свідчить інтегрована картка (картка особового рахунку) позивача за таким видом платежу: єдиний внесок, нарахований роботодавцем на суми заробітної плати, винагороди за договорами цивільно-правового характеру, допомоги по тимчасовій непрацездатності, інші доходи (код платежу 71010000) станом на день винесення спірного рішення у позивача була наявна недоїмка, у зв`язку з чим податковим органом правомірно відповідно до розрахунку штрафної санкції, прийнято рішення від 05.11.2018 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Розрахунок пені та штрафної санкції, податковим органом здійснено з додержанням вимог Інструкції, що підтверджено даними інтегрованої картки платника податку ПАТ «Фірма «Нафтогазбуд».

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність документального підтвердження правильності здійснення розрахунку штрафних санкцій та пені, визначених спірним рішенням відповідача.

Щодо доводів представника апелянта, озвучених ним в ході апеляційного розгляду справи про те, що ГУ ДФС у Львівській області неправомірно всупереч вимогам абзацу 2 пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України (далі - ПК України) зараховувало поточні сплати ним єдиного внеску із конкретним зазначенням призначення платежу в рахунок погашення попередніх боргів, колегія суддів зазначає таке.

Абзацом 1 пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України передбачено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

А згідно з абзацом 2 цієї статті, на який посилається позивач, спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Позивач трактує дану таким чином, що контролюючий орган не може перераховувати сплачені платником суми єдиного внеску в рахунок погашення наявного у такого платника податкового боргу, а у спірному випадку відповідач, в порушення абзацу 2 пункту 87.9 статті 87 ПК України, зараховував поточні сплати ним єдиного внеску в рахунок погашення існуючого податкового боргу.

Такі доводи колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, як достовірно встановлено із наданих сторонам пояснень і письмових доказів, зокрема, акту перевірки від 12.10.2018 року, розрахунку штрафних санкцій до оскарженого рішення, облікової картки ПАТ «Фірма «Нафтогазбуд», ГУ ДФС у Львівській області зараховувало поточні сплати єдиного внеску не в рахунок погашення податкового боргу позивача, а в рахунок погашення заборгованості із сплати саме єдиного внеску.

При цьому, слід зазначити, що відповідно до пункту 1.3 статті 1 ПК України цей Кодекс не регулює питання, зокрема, погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Отже, норми ПК України, в тому числі і статті 87 цього Кодексу, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Водночас, дані питання врегульовані Законом № 2464-VI.

Так, зокрема, частиною шостою статті 25 цього Закону № 2464-VI встановлено, що за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Тобто, відповідно до змісту наведеної норми, у разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, контролюючий орган не лише має повноваження, але й зобов`язаний зараховувати сплачені таким платником суми єдиного внеску в рахунок сплати існуючої недоїмки (штрафів, пені) у порядку календарної черговості їх виникнення, що ГУ ДФС у Львівській області правомірно робило у спірних правовідносинах.

Щодо доводів позивача про те, що оскаржене рішення відповідача є протиправним в зв`язку з тим, що було прийняте за результатами камеральної перевірки, а відповідно до норм статей 75, 76, 78 ПК України та Інструкції питання своєчасності сплати єдиного внеску може бути предметом лише документальної перевірки, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 13 Закону № 2464-VI органи доходів і зборів мають право, зокрема, проводити перевірки на підприємствах, в установах і організаціях, у осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичних осіб - підприємців бухгалтерських книг, звітів, кошторисів та інших документів про нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску, достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру, отримувати необхідні пояснення, довідки і відомості (зокрема письмові) з питань, що виникають під час такої перевірки.

Документальні та камеральні перевірки проводяться у порядку, встановленому ПК України.

Відповідно до абзацу другого пунктом, 75.1, підпунктами 75.1.1, 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Отже, на час проведення ГУ ДФС у Львівській області камеральної перевірки 12.10.2018 року, за результатами якої було прийняте оскаржуване рішення про застосування штрафних санкцій нарахування пені, ПК України було передбачено, що предметом камеральної перевірки може бути, серед іншого, своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі відомостей, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Як встановив суд, зазначена камеральна перевірка проводилась на підставі даних облікової картки ПрАТ «Фірма «Нафтогазбуд», яка формується за результатами опрацювання автоматизованої бази даних щодо адміністрування та сплати єдиного внеску. Тобто предмет та процедура камеральної перевірки відповідали вимогам законодавства.

При цьому, колегія суддів зазначає, що ПК України є законодавчим актом вищої юридичної сили порівняно з підзаконним нормативно-правовим актом - зазначеною вище Інструкцією, а тому відповідно до загальноприйнятих правил правозастосування та положень частини третьої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у випадку суперечності між цими нормативними актами суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, тобто відповідні положення ПК України.

Також колегія суддів враховує, що наведена вище редакція статті 75 ПК України була введена згідно із Законом України від 21.12.2016 року № 1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», який набув чинності 01.01.2017 року, прийнято пізніше, ніж наказ Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449, яким затверджено Інструкцію, а тому з врахуванням вимог статті 58 Конституції України застосуванню підлягає саме нормативний акт, прийнятий пізніше в часі.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що станом на день проведення камеральної перевірки у відповідача були повноваження її проведення на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах, отже, відповідачем дотримано порядку проведення камеральної перевірки.

Крім того, колегія суддів зазначає, що вищевказані покликання позивача не були предметом позову і не досліджувалася при прийнятті рішення суду, а тому не підлягають дослідженню в суді апеляційної інстанції.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Зокрема, наявність несвоєчасно сплаченого єдиного внеску підтверджується даними інтегрованої картки (картка особового рахунку) позивача.

Належні докази того, що заборгованість з єдиного внеску в частині періоду, за який відповідачем нараховані штрафні санкції, оспорюється в іншій адміністративній справі, в матеріалах справи, що розглядається, відсутні. Відкриття провадження в іншій справі без надання належних доказів того, що заборгованість зі сплати єдиного внеску, у зв`язку з якою на позивача накладено штраф, який є предметом спору у справі, що розглядається, не спростовує правомірності спірного рішення відповідача про застосування штрафних санкцій та нарахування пені.

Пунктом 1 частини 3 ст. 2 КАС України визначено, що верховенство права є однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У п. 58 Рішення ЄСПЛ у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної4 відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до частини 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріалами справи доведено, що відповідачем дотримано наведених вище вимог при винесенні оскаржуваного рішення.

Згідно частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до положень ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд» залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2019 року у справі № 1340/5764/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
С. М. Кузьмич
Повне судове рішення складено 15.08.2019