Справа № 640/9311/19
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2019-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 серпня 2019 року

Київ

справа №640/9311/19

адміністративне провадження №К/9901/23232/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Губської О.А.,

суддів: Білак М.В., Калашнікової О.В.,

перевіривши касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2019 року у справі №640/9311/19 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ахметової Ліни Едуардівни про визнання протиправним та скасування постанови про стягнення винагороди,

в с т а н о в и в :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ахметової Ліни Едуардівни про визнання протиправною та скасування постанови від 25.04.2019 у виконавчому провадженні ВП№58522499 про стягнення з боржника фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 основної суми винагороди в сумі 7102,97 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 червня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову від 25.04.2019 у виконавчому провадженні ВП № 58522499.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2019 року апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ахметової Ліни Едуардівни задоволено, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 червня 2019 року скасовано, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 відмовлено повністю.

Суди попередніх інстанцій встановили, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Ахметовою Ліною Едуардівною 04 березня 2019 було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №58522499 на виконання наказу від 26.12.2017 № 910/16826/17 виданого Господарським судом міста Києва про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Європа-Транс ЛТД": 195304,88 грн. основного боргу, 4000,00 грн. пені, 1501,30 грн. 3% річних та 3187,63 грн. судового збору.

Разом з тим, зі змісту вказаної постанови вбачається, що стягувач у заяві про примусове виконання рішення зазначив, що боржником частково погашено суму основного боргу та просив стягнути решту заборгованості в загальному порядку у розмірі 89497,28 грн.

У вказаній постанові було також вирішено стягнути з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 8949,72 грн. та роз`яснено боржнику можливість оскарження даної постанови.

Водночас, під час апеляційного розгляду справи відповідачем було роз`яснено суду, що станом на момент відкриття виконавчого провадження залишок основного боргу становив 87497,28 грн., а не 89497,28 грн., як було вказано стягувачем у заяві, а тому відповідно сума основної винагороди становить не 8949,72 грн., а 8749,72 грн.

05 березня 2019 року відповідачем було стягнуто з розрахункового рахунку боржника частину суми боргу в розмірі 18614,33 грн., а також частину боргу у розмірі 81,37 грн. з особистого рахунку вказаного боржника.

З стягнутої суми боргу у розмірі 18614,33 грн. Ахметовою Л.Е. було відраховано частину основної винагороди приватного виконавця у розмірі 10%, що становить 1646,75 грн., а також 500 грн. витрат понесених на проведення виконавчих дій. Залишок стягнутої з боржника суми боргу у розмірі 16467,58 грн. та стягнута сума з особистого рахунку вказаного боржника у розмірі 81,37 грн. була перерахована приватним виконавцем Ахметовою Л.Е. на рахунок стягувача.

З огляду на те, що 17 квітня 2019 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Європа-Транс ЛТД" 17.04.2019 було подано приватному виконавцю заяву про повернення виконавчого документу, відповідачем на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" було прийнято постанову від 25 квітня 2019 в рамках виконавчого провадження ВП № 58522499, якою повернуто стягувачу судовий наказ від 26.12.2017, виданий Господарським судом міста Києва у справі № 910/16826/17 та припинено чинність арешту майна боржника, а також скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Разом з вказаною постановою відповідачем на підставі статті 3, частини третьої статті 40, статті 45 Закону України "Про виконавче провадження" було винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 7102,97 грн.

Позивач, не погоджуючись з вказаною постановою про стягнення основної винагороди приватного виконавця Ахметової Л.Е. звернулась до суду з даним позовом.

Позовні вимоги мотивовано необґрунтованим визначенням відповідачем суми винагороди приватного виконавця, що підлягає стягненню із боржника за наслідками повернення виконавчого документа. Також позивачем наголошено на сплаті основної суми винагороди приватного виконавця. Позивач зазначив, що ним, як боржником в рамках виконавчого провадження ВП №58522499 не було виконано рішення суду у справі №910/16826/17.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність фактичного стягнення з боржника в примусовому порядку всієї суми заборгованості, а відтак відсутні правові підстави для стягнення відповідачем з позивача основної винагороди в сумі 7102,97 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що відповідно до пункту 19 Порядку виплати винагороди державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою КМУ від 8 вересня 2016 р. № 643, приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Разом з цим, положеннями ч. 3 ст. 45 Закону № 1404-8 встановлено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Так, згідно з вимогами ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-8 у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини 1 статті 37 цього Закону (виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа), якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

При цьому, колегія суддів зауважила, що виключенням з даної норми, коли виконавчий збір не стягується згідно з приписами ч. 9 ст. 27 та п.9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-8 є виконання боржником рішення до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у випадку, коли останній подав письмову заяву про повернення йому виконавчого документа, відповідно до приписів ч. 3 ст. 45 та ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-8, основна винагорода приватного виконавця стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, винесеної приватним виконавцем не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа.

З огляду на зазначене, та враховуючи, що відповідачем під час проведення виконавчих дій у ВП № 58522499 разом із сумою, що підлягала стягненню за виконавчим документом було стягнуто лише 1646,75 грн. основної винагороди, замість 10% від суми основного боргу у розмірі 8749,72 грн., колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем було правомірно прийнято постанову про стягнення з боржника залишок суми основної винагороди приватного виконавця у розмірі 7102,92 грн.

У свою чергу, Окружний адміністративний суд м. Києва вирішуючи даний спір та приймаючи рішення про задоволення позовних вимог дійшов помилкового висновку, що у разі повернення приватним виконавцем виконавчого документу стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягнененню з боржника не підлягає.

Не погоджуючись із такими судовими рішеннями, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 подано касаційну скаргу.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і стаття 13 КАС України.

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Своєю чергою, стаття 287 регулює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

З матеріалів касаційної скарги та ухвалених у цій справі судових рішень вбачається, що в цій справі спір виник у відносинах з приводу рішення приватного виконавця, а саме щодо визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця про стягнення з боржника основної суми винагороди.

За такого правового врегулювання та обставин справи оскарження ухвалених у цій адміністративній справі судових рішень у касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд відповідної касаційної скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм.

Водночас аналіз ухвалених у цій справі судових рішень і доводів касаційної скарги не дає підстав для висновку про те, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики в такій категорії адміністративних справ.

Відтак, підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 333 КАС України, Верховний Суд

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2019 року у справі №640/9311/19 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ахметової Ліни Едуардівни про визнання протиправним та скасування постанови про стягнення винагороди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач О. А. Губська

Судді М. В. Білак

О. В. Калашнікова