Справа № 810/3441/18
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2019-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2019 року м. Київ № 810/3441/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Таращанської районної державної адміністрації Київської області

про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, грошової

допомоги та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Таращанської районної державної адміністрації Київської області (далі по тексту - відповідач, Таращанська РДА), в якому просить суд:

- стягнути з Таращанської районної державної адміністрації Київської області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу без урахування обов`язкових податків та зборів за період із 04.10.2016 по 26.03.2018;

- стягнути з Таращанської районної державної адміністрації Київської області на користь ОСОБА_1 суму грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати за період 2017-2018 років, без урахування обов`язкових податків та зборів;

- стягнути з Таращанської районної державної адміністрації Київської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03.10.2016 у справі № 810/2728/16 Київським окружним адміністративним судом, зокрема визнано незаконним та скасовано розпорядження від 25.11.2016 № 69-к про звільнення його з посади начальника Відділу з юридичних питань та взаємодії з правоохоронними органами апарату Таращанської РДА з 01.08.2016 за власним бажанням (розпорядження про виправлення технічної помилки від 26.07.2016 № 70-к) та поновлено його на посаді начальника Відділу з юридичних питань та взаємодії з правоохоронними органами апарату Таращанської РДА. Крім того, судом було стягнуто з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 02.08.2016 по день поновлення на роботі без врахування податків та інших обов`язкових платежів.

Позивач зазначив, що на виконання вказаного рішення суду наказом керівника апарату Таращанської РДА від 27 березня 2018 року №37-К його поновлено на посаді начальника відділу з юридичних питань та взаємодії з правоохоронними органами апарату Таращанської РДА з 02 серпня 2016 року та виплачено суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 9 834,10 грн. та грошової допомоги - 4 345,24 грн.

Додаткового позивач вказав, що одночасно з поновленням на роботі йому не було компенсовано середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з першого дня після прийняття рішення про його поновлення на роботі - 04.10.2016 по день поновлення на роботі, тобто по 27.03.2018, що складає 371 робочий день.

Разом з тим, позивач вважає, що при здійсненні розрахунку за час вимушеного прогулу відповідач повинен був виплати грошову допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати за 2017 та 2018 роки.

Відтак, позивач, вважає, що такими діями відповідача, зокрема щодо несвоєчасного виконання рішення суду про поновлення його на роботі з 04.10.2016 по 27.03.2018, що в сукупності складає більше року, завдано позивачу моральної шкоди, яка полягає у переживаннях з приводу тривалого поновлення та нанесенні позивачу шкоди його репутації та авторитету, тому просить суд стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.09.2018 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні.

Відповідач позову не визнав, 23.10.2018 подав до суду відзив на позовну заяву, де зазначив, що рішення суду не було виконано своєчасно оскільки Таращанська РДА подала касаційну скаргу на постанову Київського окружного адміністративного суду від 03.10.2016 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2016.

Додатково відповідач зазначив, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.01.2017 по справі № К/800/31431/16 на підставі клопотання Таращанської РДА про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень, було ухвалено зупинити виконання постанов Київського окружного адміністративного суду від 03.10.2016 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2016 в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 9834,10 грн.

Відповідач зазначив, що на виконання постанови Верховного суду від 07.03.2018 справа № 810/2728/16 Таращанська РДА здійснила виплату коштів заборгованих позивачу. Також, зауважив, що у період з 06.06.2017 позивач офіційно працював на іншому підприємстві, де отримував зарплату, тому у відповідача відсутній обов`язок виплачувати ОСОБА_1 кошти за час затримки виконання рішення суду.

Щодо вимог позивача про стягнення грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати, то відповідач зазначив, що у зв`язку зі звільненням позивача 01.08.2016, протягом 2017 та 2018 його не було включено до графіку відпусток адміністрації. Також при поновленні позивача на посаді начальника відділу з юридичних питань та взаємодії з правоохоронними органами апарату райдержадміністрації від нього не надходило заяв із проханням про надання щорічної відпустки за 2017-2018 роки з виплатою допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Крім того, відповідач зауважив, що у період з 06.06.2017 позивач перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Ресіліент» та відповідно мав право на відпустку на вказаному підприємстві а доводи позивача про те, що його незаконне звільнення спричинило шкоду його репутації, внаслідок чого він має право на отримання моральної шкоди не обґрунтовані, оскільки ОСОБА_1 з 06.06.2017 офіційно був працевлаштований.

Разом з тим, відповідач вказав, що питання щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення повинно вирішуватися в рамках судової справи № 810/2728/16.

Позивач спростовуючи доводи відповідача викладені у відзиві на позов подав до суду відповідь на відзив у якому зазначив наступне.

Позивач вказав, що доводи відповідача про те, що у нього відсутній обов`язок виплачувати ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду оскільки позивач з 06.07.2017 працював є необґрунтованими, адже законодавством не передбачено жодних підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу у разі отримання інших доходів та вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 (№6-511цс16).

Стосовно доводів відповідача про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди, позивач вказав, що підставою для стягнення моральної шкоди є бездіяльність відповідача по невиконанню рішення суду від 03.10.2016 та від 09.11.2016, з часу набрання ними законної сили по день поновлення на роботі, тобто з 09.11.2016 по 27.03.2018, що в сукупності складає більше року, тому просить позов задовольнити в повному обсязі.

18.10.2018 на адресу суду надійшло клопотання Таращанської РДА про закриття провадження у справі. Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.11.2018 суд відмовив у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.02.2019 суд витребував від відповідача: розпорядження Таращанської РДА за 2017- 2018 роки «Про встановлення посадових окладів, надбавок і доплат працівникам Таращанської РДА»; довідку (дані) щодо середньомісячної зарплати позивача з урахуванням посадового окладу, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок за період з 04.10.2016 по 27.03.2018.

В ході судового розгляду справи позивач та його представник підтримали позов та просили суд задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 повністю. Представники відповідача заперечували щодо задоволення позову у повному обсязі.

У судове засідання, призначене у справі на 10.07.2019 сторони не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи.

10.07.2019 на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи без її участі, в якому представник не заперечувала проти здійснення подальшого розгляду справи у письмовому провадженні.

Відповідач явку уповноваженого представника до суду не забезпечив, жодних заяв чи клопотань про причини неявки до суду не надав.

Враховуючи викладене, суд на підставі ч.3 ст. 194, ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з наданої до суду копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 01.08.2016 позивача звільнено із займаної посади за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України, ст. 86 Закону України «Про державну службу», ст. 86 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» (а.с.37-38).

Наказ про звільнення ОСОБА_1 було оскаржено до суду.

Судом встановлено, що на розгляді Київського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 810/2728/16 за позовом ОСОБА_1 до Таращанської районної державної адміністрації Київської області про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та грошової допомоги.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 03.10.2016 у справі № 810/2728/16 суд адміністративний позов задовольнив.

Визнав протиправним та скасував розпорядження Таращанської районної державної адміністрації Київської області від 25.07.2016 №69-К (з урахуванням розпорядження про виправлення технічної помилки №70-к від 26.07.2016) про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Відділу з юридичних питань та взаємодії з правоохоронними органами апарату Таращанської районної державної адміністрації Київської області з 01.08.2016 за власним бажанням.

Поновив ОСОБА_1 на посаді начальника Відділу з юридичних питань та взаємодії з правоохоронними органами апарату Таращанської районної державної адміністрації Київської області.

Стягнув з Таращанської районної державної адміністрації Київської області на користь ОСОБА_1 суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 9834,10 грн. (дев`ять тисяч вісімсот тридцять чотири грн. 10 коп.) без урахування обов`язкових податків та зборів.

Стягнув з Таращанської районної державної адміністрації Київської області на користь ОСОБА_1 20 000,00 грн. (двадцять тисяч грн.) моральної шкоди.

Стягнув з Таращанської районної державної адміністрації Київської області на користь ОСОБА_1 суму грошової допомоги у розмірі 4345,24 грн. (чотири тисячі триста сорок п`ять грн. 24 коп.) без урахування обов`язкових податків та зборів.

Допустив негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Відділу з юридичних питань та взаємодії з правоохоронними органами апарату Таращанської районної державної адміністрації Київської області.

Звернув до негайного виконання постанову суду в частині стягнення з Таращанської районної державної адміністрації Київської області на користь ОСОБА_1 суми середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах одного місяця в розмірі 4345,24 грн. (чотири тисячі триста сорок п`ять грн. 24 коп.) без урахування обов`язкових податків та зборів.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2016 у справі № 810/2728/16 апеляційну скаргу Таращанської районної державної адміністрації Київської області - задовольнили частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2016 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди - скасовано.

В задоволенні адміністративного позову в цій частині позовних вимог - відмовлено.

В іншій частині постанову Київського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2016 року - залишили без змін.

Постановою Верховного Суду від 07.03.2018 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2016 у справі № 810/2728/16 залишено без змін, а касаційні скарги Таращанської РДА та ОСОБА_1 - без задоволення.

Наказом Тарашанської РДА від 27.03.2018 № 37-к «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 » поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу з юридичних питань та взаємодії з правоохоронними органами райдержадміністрації з 02.08.2016. Крім того, зобов`язано відділ фінансово-господарського забезпечення апарата адміністрації розрахувати та виплатити ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу розмірі 9834, 10 грн. без урахування обов`язкових податків і зборів та суми грошової допомоги у розмірі 4345, 24 грн. без урахування обов`язкових податків і зборі, згідно постанови Київського окружного адміністративного суду від 03.10.2016 у справі № 810/2728/16 (а.с.33).

Згідно з відомостями повідомлення про безспірне списання коштів з рахунків боржника від 11.04.2018 згідно з меморіальним ордером № 4 та № 5 від 10.04.2018 на рахунок ОСОБА_1 проведено примусове списання коштів в сумі 4345,24 грн. та 9834,10 грн. відповідно (а.с.77-78).

29.03.2018 позивач звернувся із відповідною заявою до Таращанської РДА у якій вказав про те, що згідно наказу № 42-к від 06.06.2017 його було прийнято на роботу в ТОВ «Ресіліент» та звільнення його з посади за згодою сторін буде здійснено 06.04.2018, внаслідок чого приступити до виконання посадових обов`язків зможе 10.04.2018 (а.с.34).

Так, судом встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_1 від 06.06.2017 ТОВ «Ресіліент» було видано наказ № 42-к від 06.06.2017 «Про прийняття на роботу» ОСОБА_1 , яким позивача прийнято на роботу на посаду фахівця з земельних та соціальних питань з 06.06.2017 з випробувальним терміном на три місяці (а.с.35-36).

Також з матеріалів справи вбачається, що 10.04.2018 позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою про звільнення з роботи за власним бажанням (а.с. 39).

На підставі заяви ОСОБА_1 від 10.04.2018 наказом Таращанської РДА від 10.04.2018 № 14 «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено з посади начальника відділу з юридичних питань та взаємодії з правоохоронними органами апарату райдержадміністрації за власним бажанням у зв`язку з переходом на іншу роботу (а.с.40).

Вважаючи свої права порушеними, в частині несвоєчасного поновлення на посаді, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду та просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, грошову допомогу та моральну шкоду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кодекс законів про працю України від 10.12.1971 (далі по тексту - КЗпП) визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці.

Статтею першою КЗпП визначено, що Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Частиною першою статті 235 КЗпП визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Так, судом встановлено, що Постановою Київського окружного адміністративного суду від 03.10.2016 ОСОБА_1 було поновлено на посаді начальника Відділу з юридичних питань та взаємодії з правоохоронними органами апарату Таращанської районної державної адміністрації Київської області. Разом з тим, суд допустив негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Відділу з юридичних питань та взаємодії з правоохоронними органами апарату Таращанської районної державної адміністрації Київської області.

Незважаючи на вимоги суду про негайне виконання постанови суду у частині поновлення на посаді начальника Відділу з юридичних питань та взаємодії з правоохоронними органами апарату Таращанської районної державної адміністрації Київської області, прийняте судом рішення виконано не було.

Постанова Київського окружного адміністративного суду від 03.10.2016 у справі № 810/27238/16 була фактично виконана 27.03.2018 шляхом видання наказу керівника апарату Таращанської РДА № 37-к «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 ».

Також виконано постанову суду в частині стягнення з відповідача суми середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 9834,10 грн. та суми грошової допомоги у розмірі 4345,24 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з вимогами абз. 7 статті 235 КЗпП України прийняте судом рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Приписами статті 236 КЗпП України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Таким чином, згідно із статтею 236 КЗпП проводиться виплата заробітної плати за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця у такій затримці. Закон пов`язує таку виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на території України.

Відповідно до частини другої 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Частина третя вказаної статті вказує на те, що невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно із вимогами частини другої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби ( п.3 ч.1 ст. 257 КАС України у редакції чинній на момент прийняття постанови КОАС від 03.10.2016).

Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992р. № 9 роз`яснив, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

У даному випадку обов`язок у Таращанської РДА поновити ОСОБА_1 на посаді виник з моменту проголошення постанови Київського окружного адміністративного суду у справі №810/2728/16, тобто з 03.10.2016.

Враховуючи те, що постанова Київського окружного адміністративного суду від 03.10.2016 у справі № 810/2728/16 в частині негайного поновлення позивача на посаді виконана відповідачем шляхом прийняття наказу № 37-к лише 27 березня 2018 року, суд дійшов висновку, що відповідач не виконав своєчасно вказане судове рішення, що є підставою для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді.

Визначаючи суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, слід врахувати наступне.

Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Так приписами вказаного абзацу пункту 4 Порядку № 100 визначено, що в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати (пункт 5 Порядку №100).

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як зазначалось судом раніше, рішенням суду від 03.10.2016 позивача було поновлено на посаді, проте фактично днем виконання рішення суду є день прийняття наказу Таращанської РДА від 27.03.2018 про поновлення на посаді ОСОБА_1 .

Отже, період затримки, за який підлягає стягненню сума середнього заробітку, є період з 03.10.2016 по 27.03.2018, тривалістю у 571 робочих днів, зокрема: з 04.10.2016 по 31.10.2016 - 20 робочих днів; з 01.11.2016 по 30.11.2016- 22 робочих дні; з 01.12.2016 по 31.12.2016 - 22 робочих дні; з 01.01.2017 по 31.01.2017 - 20 робочих днів; з 01.02.2017 по 28.02.2017 - 20 робочих днів; з 01.03.2017 по 31.03.2017 - 22 робочих дні; з 01.04.2017 по 30.04.2017 - 19 робочих днів; з 01.05.2017 по 31.05.2017 - 20 робочих дні; з 01.06.2017 по 30.06.2017 - 21 робочий день; з 01.07.2017 по 31.07.2017 - 21 робочий день; з 01.08.2017 по 31.08.2017 - 22 робочих дні; з 01.09.2017 по 30.09.2017 - 21 робочий день; з 01.10.2017 по 31.10.2017 - 22 робочий день; з 01.11.2017 по 30.11.2017 - 22 робочих дні; з 01.12.2017 по 31.12.2017 - 21 робочий день; з 01.01.2018 по 31.01.2018 - 21 робочий день; з 01.02.2018 по 28.02.2018 - 20 робочих днів; з 01.03.2018 по 26.03.2018 - 16 робочих дні.

Згідно з даними довідки про посадовий оклад № 06-21/257 від 06.02.2019 наданої до суду Таращанською РДА, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 № 292 «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році» (втратила чинність) та штатного розпису апарату адміністрації, посадовий оклад начальника відділу з юридичних питань та взаємодії з правоохоронними органами апарату Таращанської РДА у 2016 році становив 3101,00 грн.

Згідно відомостей штатного розпису на 2017, та 2018 рік апарату Таращанської РДА посадовий оклад начальника відділу з юридичних питань та взаємодії з правоохоронними органами складав у 2017 році - 5000,00 грн., а у 2018 році - 6500,00 грн. (а.с.139-142).

Відповідно до вимог п.10 Порядку № 100 у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Тобто коефіцієнт, на який необхідно коригувати виплати, які враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, розраховується шляхом ділення нового (підвищеного) посадового окладу (ставки заробітної плати), на оклад (ставку) до підвищення.

Відтак посадовий оклад начальника відділу з юридичних питань та взаємодії з правоохоронними органами апарату Таращанської РДА збільшився 01.01.2017 порівняно з посадовим окладом 2016-го року з 3101 грн. до 5000 грн.

Таким чином заробітна плата підлягає коригуванню на коефіцієнт 5000/3101=1,61.

Алгоритм застосування коефіцієнта підвищення визначені у пункту 10 Порядку № 100, де зазначено, що заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу ІV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

При цьому, суд не приймає до уваги розрахунок суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду наданий представником позивача, оскільки його обчислення не здійснено у порядку передбаченому чинним законодавством.

Так, відкорегована заробітна плата за листопад-грудень 2016 року з якої здійснюється визначення середньоденного (годинного заробітку) складає 15000,00 грн.

Отже, середньоденна заробітна плата позивача за період 01.11.2016 року по 31.12.2016 становить 234,38 грн. Враховуючи, що кількість днів вимушеної затримки виконання рішення суду за період з 03.10.2016 по 31.12.2016 складає 64 робочих дні, таким чином середній заробіток за час затримки при виконанні рішення суду за період з 03.10.2016 по 31.12.2016 складає 15 000,00 грн. (64 х 234,38 грн.).

У відповідності до штатного розпису апарату Таращанської РДА посадовий оклад за 2017 рік за посадою позивача становив 5000,00 грн. а з 01.01.2018 посадовий оклад за посадою позивача підвищено до 6500,00 грн.

Таким чином коефіцієнт підвищення у даному випадку складає 6500/5000= 1,3. Отже, відкорегована заробітна плата за січень-грудень 2017 року з якої здійснюється визначення середньоденного (годинного заробітку) складає 6500 грн.

Відтак, середньоденна заробітна плата позивача за період 01.01.2017 року по 31.12.2017 становить 312 грн. Враховуючи, що кількість днів вимушеної затримки виконання рішення за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 складає 250 робочих днів, відтак середній заробіток за час затримки при виконанні рішення суду за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 складає 78000,00 грн. (250 х 312 грн.).

Що стосується сум стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у період з 01.01.2018 по 26.03.2018 включно, то судом не застосовується коригування до вказаного показника, оскільки відсутні відомості про підвищення посадового окладу позивача у подальшому.

Отже, середньоденна заробітна плата позивача за період 01.01.2018 року по 26.03.2018 становить 314,95 грн.

Враховуючи, що кількість днів вимушеної затримки виконання рішення за період з 01.01.2018 по 26.03.2018 включно складає 57 робочих днів, таким чином середній заробіток за час затримки при виконанні рішення суду за період з 01.01.2018 по 26.03.2018 включно становить 17952,38 грн. (57 х 314,95 грн.).

Підсумовуючи викладене слід зазначити, що середній заробіток позивача за час затримки виконання рішення суду у період з 03.10.2016 по 26.03.2018 включно складає 110952 (сто десять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дві) грн. 38 коп. без врахування обов`язкових податків та зборів.

Щодо доводів позивача про те, що при обчисленні заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються, у тому числі надбавки, а у випадку позивача за вислугу років, оскільки в 2017 році позивачу повинен був бути присвоєний інший ранг державного службовця, що і призвело б до отримання надбавки за ранг та вислуги років на державній службі, то вказане спростовується наступним.

Нормами абзацу третього пункту 4 Постанови № 100 чітко визначено, що в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що позивач не працював останні два місяці перед настанням події, з якою пов`язана вказана виплата, зокрема прийняття Київським окружним адміністративним судом постанови від 03.10.2016 про поновлення його на посаді, то і розрахунок середньої заробітної плати проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Також слід зазначити, що звертаючись з даним позовом до суду позивач просив суд стягнути з Таращанської районної державної адміністрації Київської області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу без урахування обов`язкових податків та зборів за період із 04.10.2016 по 26.03.2018, проте позивачем неправильно визначено спосіб захисту порушеного права з огляду на викладене.

Так, згідно з приписами частини другої статті 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Проте, вказана норма стосується поновлення особи на посаді та стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, проте у даному випадку до спірних правовідносин підлягає застосуванню інша норма права, зокрема стаття 236 КЗпП "Оплата вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника". Так, як зазначалося вище, відповідно до приписів вказаної статті у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

З огляду на викладене вимога позивача про стягнення з Таращанської районної державної адміністрації Київської області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу без урахування обов`язкових податків та зборів за період із 04.10.2016 по 26.03.2018 задоволенню не підлягає.

Згідно з вимогами частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи викладене, а також з метою належного забезпечення захисту прав позивача, суд вважає з необхідне вийти за межі позовних вимог та стягнути з Таращанської РДА на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 03.10.2016 у справі № 810/2728/16 за період з 03.10.2016 по 26.03.2018 включно у розмірі 110952 (сто десять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дві) грн. 38 коп. без врахування обов`язкових податків та зборів.

Крім того, судом не приймаються до уваги доводи відповідача щодо того, що питання щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення повинно вирішуватися в рамках судової справи № 810/2728/16, оскільки вказане спростовується нормами статті 256 КЗпП, відповідно до змісту якої у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Слід зауважити, що орган, який вирішував трудовий спір є Київський окружний адміністративний суд. Разом з тим, позивач звернувся до суду в порядку позовного провадження, а не у порядку виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 03.10.2016.

Отже, суд акцентує увагу, що спір розглядається тим же органом, який розглядав трудовий спір, у даному випадку Київським окружним адміністративним судом.

Крім того, суд відхиляє доводи відповідача про те, що не підлягає відшкодуванню на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду, оскільки у період з 06.06.2017 позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Ресіліент» та відповідно отримував заробітну плату у розмірі 6220 грн., оскільки законом не передбаченого будь-яких підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за певних обставин.

Так, Верховний Суд України у постанові від 25.05.2016 у справі № 6-511цс16 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 58074094) зазначив, що посилання апеляційного суду при зменшенні розміру компенсації за час вимушеного прогулу на пункт 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» є помилковим, оскільки викладені в ньому роз`яснення були зроблені з урахуванням вимог закону, зокрема частини третьої статті 117 КЗпП України, яку виключено на підставі Закону України №3248-15 від 20 грудня 2005 року.

Таким чином, правових підстав для відрахування від суми середньої заробітної плати позивача, стягнутої судом за час невиконання рішення суду, суми, отриманої під за час перебування у трудових відносинах з ТОВ «Ресіліент» - немає.

Щодо вимоги позивача про стягнення з Таращанської районної державної адміністрації Київської області на користь ОСОБА_1 суму грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати за період 2017-2018 років, без урахування обов`язкових податків та зборів, слід зазначити наступне.

Підпунктом 3 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» керівникам органів виконавчої влади надано право у межах установленого фонду оплати праці надавати працівникам допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника.

Отже, статтею 57 Закону України «Про державну службу» державним службовцям гарантовано виплату грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати одночасно з наданням щорічної основної оплачуваної відпустки.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом № 14 від 10.04.2018 «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено з посади начальника відділу з юридичних питань та взаємодії з правоохоронними органами апарату райдержадміністрації.

Відомостей про не здійснення виплати позивачу грошової допомоги у вказаному наказі не визначено, що спростовує доводи позивача.

Відповідно до вимог статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

При цьому, відповідно до вимог статті 117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

При цьому суд відхиляє твердження відповідача, що позивач втратив право на грошову допомогу, оскільки після поновлення на посаді він не звертався до Таращанської РДА із заявою про надання грошової допомоги, а також те, що позивача не було включено до графіку відпусток на 2017-2018 роки, оскільки відповідно до статті 57 Закону України «Про державну службу» єдиною умовою отримання грошової допомоги є надання державному службовцю частини або всієї щорічної основної оплачуваної відпустки.

Слід зазначити, що позивач набув би право на отримання грошової допомоги у разі отримання частини або всієї щорічної основної оплачуваної відпустки.

Доказів того, що позивач отримував у період 2017-2018 року відпустку на посаді начальника відділу з юридичних питань та взаємодії з правоохоронними органами апарату Таращанської РДА до суду позивачем не надано, відтак суд вважає, що позивач не набув права на отримання грошової допомоги тому підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Стосовно вимог позивача про стягнення на його користь моральної шкоди в сумі 10 000, 00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди тощо.

Зокрема, частиною 1 статті 23 Цивільного кодексу України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частинами 2-4 цієї норми визначено, що моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно зі статтею 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом вказаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 Кодексу законів про працю України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Обґрунтовуючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, позивач зазначив, що невиконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 03.10.2016 та Київського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2016 в частині негайного поновлення на роботі, та поновлення його на посаді більш ніж через рік йому завдано моральної шкоди, яка полягає у переживаннях з приводу тривалого поновлення на посаді.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивачем не надано жодних доказів спричинення йому моральної шкоди, не зазначено і не доведено в чому вона полягає, не доведено причинного зв`язку між неправомірними діями відповідача та настанням будь-яких негативних наслідків для позивача.

У зв`язку з цим, суд не вбачає підстав для задоволення вказаної позовної вимоги.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача про невиконання рішення суду про поновлення на посаді ОСОБА_1 та не виплаті середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду не надав.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи ту обставину, що у справах про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати позивач звільнений до суду, витрати в цій частині стягненню на користь позивача не підлягають.

Разом з тим, слід зазначити, що позивачем при зверненні до суду з вимогою про стягнення моральної шкоди було сплачено судовий збір в розмірі 704,80. При цьому, судом відмовлено у задоволенні даної частини позовних вимог, тому відповідно до приписів частини п`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України вказаний судовий збір на користь позивача стягненню не підлягає.

Водночас, 24.06.2019 представником позивача подано до суду заяву про вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені ОСОБА_1

Так, представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 оплатив послуги за договором про надання професійної правничої допомоги в розмірі 20 350,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно із частиною третьою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 3, ч. 4 та ч. 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з укладеного між позивачем та адвокатом Каплею Аліною Степанівною договору про надання правничої допомоги від 17.05.2018 б/н (а.с.6) гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами та зазначені у додатку 1 до цього договору (п.4.1 договору).

У разі надання адвокатом правової допомоги на вимогу клієнта, адвокат має право на оплату такої правової допомоги на підставі окремого рахунку, за тарифами вказаними у додатку № 1 до цього договору. Пунктом 4.4 договору визначено, що факт наданих послуг підтверджується актом наданих послуг. Клієнт сплачує гонорар у день отримання рахунку-фактури.

Згідно відомостей додатку № 1 до договору № б/н від 17.05.2018 консультація адвоката коштує 850, 00 грн.; представництво інтересів клієнта в суді загальної юрисдикції (місцевий суд) (одне засідання) - 1500 грн.; підготовка документів для подання до суду (позовна заява) - 2500,00 грн.; представництво інтересів клієнта в апеляційному суді (одне судове засідання) - 2000,00 грн.; представлення інтересів клієнта Верховному суді (одне судове засідання) - 2000,00 грн. (а.с.7).

Як вбачається з рахунку фактичних витрат з надання правової допомоги ОСОБА_1 за договором від 17.05.2018 станом на 18.05.2018 надано такі види правової допомоги: надання юридичної консультації - 1 год. вартість 850 грн. та написання позовної заяви та її надсилання до суду - 4 год. вартість 2500, загалом 3350,00 грн.

Відповідно до відомостей квитанції № 1 від 18.05.2018 ОСОБА_1 оплачено адвокату гонорар відповідно до рахунку від 18.05.2018 в сумі 3350,00 грн. сторонами також було підписано акт приймання-передачі наданих послуг № 1 за договором про надання правої допомоги від 17.05.2018 в сумі 3350,00 грн.

05.07.2018 сторонами ( ОСОБА_1 та адвокатом Капля А.С.) укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги від 17.05.2018, якою визначено доповнення до переліку послуг адвоката відповідно до додатку № 1 договору б/н від 17.05.2018 та їх вартість за надання правової (правничої) допомоги під час юридичного супроводження процесу стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди з Таращанської РДА на стадії судового розгляду (а.с.166-167).

Рахунком фактурою фактичних витрат з надання правової допомоги ОСОБА_1 (код ІПН НОМЕР_2 ) за договором від 17.05.2018 та додаткової угоди № 1 від 05.07.2018 (станом на 30.05.2019) визначено вид надання правової допомоги , затрачений час та вартість витрат:

- підбір та аналіз судової практики Верховного Суду стосовно розгляду спорів подібного характеру, зустріч з довірителем 16.08.2018 та визначення стратегії захисту його інтересів під час розгляду справи в Київському окружному адміністративному суді - 3 год. - 3000, 00 грн.;

- надсилання нової редакції позовної заяви, складення супровідного листа від 16.08.2018 та їх направлення до Київського окружного адміністративного суду - 1 год. - 1000,00 грн.;

- написання клопотання до суду про розгляд справи без участі позивача та його представника від 22.10.2018 та його подача наручно в суд 22.10.2018- 1 год. 1000,00 грн.;

- участь у судовому засіданні Київського окружного адміністративного суду - 14 листопада 2018 - 2 год. - 1500,00 грн.;

- підготовка та подача адвокатського запиту від 20.11.2018 до Таращанської РДА Київської області на виконання вимог суду - 1 год. - 1000,00 грн.;

- повторна підготовка та подача адвокатського запиту від 06.12.2018 до Таращанської РДА - 1 год. - 1000,00 грн.;

- підготовка та подання до суду відповіді на відзив від 31.01.2019 - 2 год. - 2000,00 грн.;

- участь у судовому засіданні Київського окружного адміністративного суду 31.01.2019 - 2 год. - 1500,00 грн.;

- підготовка та подача до суду письмових пояснень, щодо розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу на виконання вимог суду від 31.01.2019 - 2 год. - 2000,00 грн.;

- участь у судовому засіданні Київського окружного адміністративного суду 28.05.2019 - 2 год. - 1500,00 грн.;

- участь у судовому засіданні Київського окружного адміністративного суду 26.06.2019 - 2 год. - 1500,00 грн. Загальна сума 17000,00 грн.

Згідно відомостей квитанції № 2 від 30.05.2019 ОСОБА_1 на рахунок Каплі А.С. було сплачено гонорар відповідно до рахунку від 30.05.2019 в сумі 17000,00 грн. (а.с.169). сторонами також підписано акт приймання-передачі виконаних робіт адвокатом Каплею А.С. на замовлення ОСОБА_1 в розмірі 17000,00 грн.

05.07.2019 на адресу суду надійшло клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, відповідно до змісту якого представник Таращанської РДА не погодився із розрахунком фактичних витрат на правничу допомогу. Так, зазначив, щодо підготовки та подачі адвокатських запитів від 20.11.2018 та 06.12.2018 загальна вартість яких оцінена в 2000,00 грн. та клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника, вартість 1000,00 грн. вважає завищеними, оскільки об`єм та зміст цих документів не свідчить про те, що ці витрати були фактичними та реальними, тому розумною та співмірною сумою вказаних витрат є 1500,00 грн.

Щодо витраченого часу адвокатом на представництво інтересів позивача у судових засіданнях, вважає також завищеними, оскільки представник позивача вказує 2 год. за кожне судове засідання, хоча як вбачається з матеріалів справи, а саме протоколів судових засідань, час перебування в судовому засіданні 14.11.2018 представника позивача склав 24 хв., час перебування в судовому засіданні 31.01.2019 - 3 хв., час перебування у судовому засіданні 28.05.2019 - 4 хв., а у судовому засіданні 26.06.2019 - 36 хв., відтак вартість правничої допомоги підлягає зменшенню в цій частині до 1000,00 грн. Враховуючи зміст відповіді на відзив та розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, винагорода за такі послуги також підлягає зменшенню до 1000,00 грн.

Таким чином, відповідач зазначив, що співмірним даній справі буде наступний розмір витрат: консультація - 850 грн.; представленні інтересів клієнта в чотирьох судових засіданнях - 1000,00 грн.; підготовка документів для подання до суду (позовна заява) -2500,00 грн.; підготовка та подача адвокатських запитів від 20.11.2018 та 06.11.2018 та клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника - 1000,00 грн.; аналіз судової практики Верховного Суду стосовно розгляду спорів подібного характеру та повторна зустріч з довірителем по визначенню стратегії захисту його інтересів під час розгляду справи в Київському окружному адміністративному суді - 3 год. - 3000, 00, а всього в розмірі 9350, 00 грн.

Розглянувши заяву представника позивача про вирішення питання щодо стягнення судових витрат та клопотання відповідача про зменшення розміру судових витрат, слід зазначити наступне.

Згідно з частиною 1 статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є зокрема надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У разі недотримання вимог частини п`ятої статті 134 КАС України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами ( частина 6 статті 134 КАС України).

Суд погоджується з доводами відповідача про те, що час підготовки та подачі адвокатських запитів від 20.11.2018 та від 06.12.2018 загальна вартість яких оцінена в 2000,00 грн. та клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника, вартість 1000,00 грн. є завищеними, оскільки вказані процесуальні документи за складністю написання не є складними та не потребують витрати значної кількості часу на їх підготування, та зазначає, що співмірної сумою за підготування вказаних документів є сума - 1000,00 грн. за підготування адвокатських запитів та 500 грн. оформлення клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника.

Що стосується витрат на представництво інтересів позивача у судових засіданнях, які відбулися у справі 14.11.2018, 31.01.2019, 28.05.2019 та 26.06.2019, судом було досліджено протоколи судових засідань та з`ясовано, що тривалість судових засідань у межах даної справи не перевищувала 40-60 хв., що не відповідає заявленим до стягнення витрат на послуги адвоката про участь у судових засіданнях Київського окружного адміністративного суду тривалістю 2 год. - вартістю 1500,00 грн.

Враховуючи складність даної справи та час, який було витрачено представником позивача на участь у судових засіданнях, суд дійшов висновку про зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу в цій частині та співмірною вважає суму 750,00 грн. за 1 год. участі у судовому засіданні.

Крім того, суд зазначає, що сума витрат заявлених за підготовку та подання до суду відповіді на відзив та письмових пояснень щодо розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу на виконання вимог суду від 31.01.2019 в розмірі по 2000,00 грн. є неспівмірними із складністю справи та наданих послуг, часом, витраченим на надання послуг, обсягом наданих послуг. При цьому, слід зазначити, що з наданого до суду рахунку-фактури витрат з надання правової допомоги ОСОБА_1 за договором від 17.05.2018 написання позовної заяви визначено - 2500,00 грн. за 4 години, а написання відповіді на відзив та письмових пояснень - 2000,00 грн., отже такі витрати суд вважає завищеними. Таким чином співмірними вказаним витратам суд вважає по 1000,00 грн.

Отже, розумний та справедливий розмір винагороди за надання правових послуг у цій справі для цілей включення її до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, з урахуванням вищевказаного складає 13 850,00 грн., яка складається з:

- надання юридичної консультації - 1 год. вартість 850 грн.;

- написання позовної заяви та її надсилання до суду - 4 год. вартість 2500;

- підбір та аналіз судової практики Верховного Суду стосовно розгляду спорів подібного характеру, зустріч з довірителем 16.08.2018 та визначення стратегії захисту його інтересів під час розгляду справи в Київському окружному адміністративному суді - 3 год. - 3000, 00 грн.;

- надсилання нової редакції позовної заяви, складення супровідного листа від 16.08.2018 та їх направлення до Київського окружного адміністративного суду - 1 год. - 1000,00 грн.;

- написання клопотання до суду про розгляд справи без участі позивача та його представника від 22.10.2018 та його подача наручно в суд 22.10.2018- 1 год. 500,00 грн.;

- участь у судовому засіданні Київського окружного адміністративного суду - 14 листопада 2018 - 2 год. - 750 грн.;

- підготовка та подача адвокатського запиту від 20.11.2018 до Таращанської РДА Київської області на виконання вимог суду - 1 год. - 500,00 грн.;

- повторна підготовка та подача адвокатського запиту від 06.12.2018 до Таращанської РДА - 1 год. - 500,00 грн.;

- підготовка та подання до суду відповіді на відзив від 31.01.2019 - 2 год. - 1000,00 грн.;

- участь у судовому засіданні Київського окружного адміністративного суду 31.01.2019 - 2 год. - 750,00 грн.;

- підготовка та подача до суду письмових пояснень, щодо розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу на виконання вимог суду від 31.01.2019 - 2 год. - 1000,00 грн.;

- участь у судовому засіданні Київського окружного адміністративного суду 28.05.2019 - 2 год. - 750,00 грн.;

- участь у судовому засіданні Київського окружного адміністративного суду 26.06.2019 - 2 год. - 750,00 грн.

Тому, зважаючи на часткове задоволення позову ОСОБА_1 , враховуючи клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, розмір витрат на оплату послуг адвоката, який здійснював підготовку та подання позовної заяви із попереднім опрацюванням матеріалів, супроводження справи в суді першої інстанції на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 13 850,00 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 77, 139, 143, 194, 205, 239, 242, 244, 245, 246, 250 КАС України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Таращанської районної державної адміністрації Київської області (ідентифікаційний код 00731637, місцезнаходження: 09500, Київська область, м. Тараща, вул. Героїв Чорнобиля, буд. 1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 03.10.2016 по 26.03.2018 включно у розмірі 110952 (сто десять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дві) грн. 38 коп. без урахування обов`язкових податків та зборів.

3. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 13850 (тринадцять тисяч вісімсот п`ятдесят) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Таращанської районної державної адміністрації Київської області (ідентифікаційний код 00731637, місцезнаходження: 09500, Київська область, м. Тараща, вул. Героїв Чорнобиля, буд. 1).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.