Справа № 120/1880/19-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2019-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 серпня 2019 р. Справа № 120/1880/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Слободонюка М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Лояніча В.О.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: адвоката Савчука М.В.

представника відповідача: Козій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання рішення неправомірним та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

11.06.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці, в якому просила суд:

- визнати неправомірним рішення Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці від 14.12.2018 року № 11, щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку згідно ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 23.10.2018 року пенсію згідно ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона має статус громадянки, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю категорії ІV, у зв`язку з чим 23.10.2018 року звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку як потерпілій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС у відповідності до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». До відповідної заяви нею долучено усі необхідні документи, зокрема довідку №2867 від 17.09.2018 року про реєстрацію місяця проживання: за період з 19.01.1988 року по 17.01.1989 рік - за адресою АДРЕСА_1 ; за період 31.01.1989 року по 26.02.2002 рік - за адресою: АДРЕСА_2 ).

Однак, за наслідками розгляду такої заяви відповідачем прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку із підстав відсутності належних доказів щодо періоду її постійного проживання (роботи) в зоні посиленого радіологічного контролю.

Позивач вважає, що така відмова прийнята за відсутності правових підстав, оскільки факт її постійного проживання в м. Ладижин підтверджується як довідкою №2867 від 17.09.2018р. так і наявним у неї посвідченням потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1 від 03.03.1993р., підстави для видачі якого є ідентичними підставам для призначення пенсії відповідно до ст. 55 Закону №769-ХІІ. Наведені обставини спонукали позивача звернутись до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою від 01.07.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. Також відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву та витребуваних судом документів.

19.07.2019 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в додатках до якого надано суду для огляду оригінали матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 . У своїх поясненнях відповідач зазначає, що обов`язковою умовою, що передбачає право особи на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є встановлення факту постійного проживання чи роботи в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 року не менше 4 років. На переконання відповідача подані позивачем документи в їх сукупності такого факту не підтверджують, у зв`язку з чим відсутні підстави для призначення пенсії позивачу зі зменшенням пенсійного віку у відповідності до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Ухвалою від 29.07.2019 року суд постановив здійснювати розгляд даної справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Справу призначено до судового розгляду на 14.08.2019 року.

У судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві. Додатково, представник позивача уточнив, що позовну вимогу про визнання неправомірним рішення відповідача № 11 від 14.12.2018р. необхідно розуміти як вимогу про визнання протиправним та скасування такого рішення, що відповідає визначеному у ст. 5 КАС України способу захисту порушеного права.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 4), що підтверджується копією відповідного посвідчення Серії НОМЕР_1 від 03.03.1993 року.

23.10.2018 року позивач, у віці 53 роки 7 місяців 9 днів, звернулась до УПФУ в місті Вінниці із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із зменшенням пенсійного віку. До заяви додала пакет підтверджуючих документів, зокрема: довідку Відділу ведення реєстру Ладижинської територіальної громади про реєстрацію місця проживання №2867 від 17.09.2018 року: за період з 19.01.1988 року по 17.01.1989 рік - за адресою АДРЕСА_1 ; за період 31.01.1989 року по 26.02.2002 рік - за адресою: АДРЕСА_2 ; копію трудової книжки; копію посвідчення громадянки, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю Серії НОМЕР_1 ; копію паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера; копію диплома, копію свідоцтва про народження дитини, копію свідоцтва про шлюб.

При розгляді такої заяви УПФУ в місті Вінниці 23.10.2018 року був направлений запит до Ладижинської міської ради з метою підтвердження фактичного місця проживання ОСОБА_1 в період 19.01.1988 по 26.02.2002 роки в м. Ладижин, як в зоні посиленого радіоекологічного контролю.

У відповідь на такий запит Управлінням соціального захисту населення Ладижинської міської ради листом від 08.11.2018 року №06-3586 повідомлено, що документи, на підставі яких видавалось ОСОБА_1 посвідчення потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи в архіві Ладижинської міської ради не збереглись.

В подальшому, УПФУ в місті Вінниці прийнято рішення від 14.12.2018 року № 11 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку у зв`язку з не підтвердженням факту постійного проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Приймаючи таке рішення відповідач не взяв до уваги довідку Відділу ведення реєстру Ладижинської територіальної громади про реєстрацію місця проживання №2687 від 17.09.2018 року, зазначивши, що в такій довідці відсутня інформація про постійне проживання чи роботу позивача на території зони радіоактивного забруднення. Крім того, відповідач врахував, що згідно записів трудової книжки заявниці, вона з 25.12.1987 року по 05.10.1990 року навчалась в аспірантурі ВНДС НВО "Сахсвекла" з відривом від виробництва, що, на думку відповідача, також вказує на неможливість постійного проживання в даний період в зоні радіоактивного забруднення.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує таке.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України від 28.02.1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-XII).

Статтею 11 Закону № 796-XII визначено осіб, які належать до потерпілих від Чорнобильської катастрофи, якими згідно пункту 4 частини першої цієї статті є: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років

Відповідно до частини 4 статті 14 Закону № 796-XII для встановлення пільг і компенсацій особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, визначаються до категорії "4".

Згідно зі статтею 15 Закону № 796-XII підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Визначення рівнів забруднення, доз опромінення, відновлення їх шляхом розрахунку здійснюється Кабінетом Міністрів України за поданням відповідних державних органів та обласних державних адміністрацій.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені статтею 55 Закону 796 -ХІІ.

Так, згідно частини першої вказаної норми, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Потерпілими від Чорнобильської катастрофи, за змістом абзацу шостого пункту 2 частини першої статті 55 Закон № 796 -ХІІ, вважаються особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років. У цьому випадку зменшується вік для виходу на пенсію на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Таким чином, в даному випадку необхідними умовами виходу на пенсію зі зменшенням пенсійного віку на 5 років, як для осіб, які постійно проживали у зоні посиленого радіологічного контролю, є наявність двох підтверджених обставин, а саме факту проживання у зоні посиленого радіоактивного контролю протягом 4 років станом на 01.01.1993 року для можливості виходу на пенсію зі зменшенням пенсійного віку на 2 роки та проживання на такій території ще протягом 9 років для додаткового зменшення пенсійного віку ще на 3 роки.

Тобто, загалом для зниження пенсійного віку на 5 років особа має проживати на відповідній території 4 роки до 01.01.1993 року та 9 років після 01.01.1993 року.

Як свідчать матеріали справи згідно довідки Відділу ведення реєстру територіальної громади Ладижинської міської ради від 17.09.2018 року № 2867, ОСОБА_1 період з 19.01.1988 року по 17.01.1989 рік, а також в період з 31.01.1989 року по 26.02.2002 рік була зареєстрована в м. Ладижин Вінницької області за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Як підтвердила сама позивач у судовому засіданні, за вказаними адресами вона постійно проживала весь зазначений у довідці період.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 року № 106 м. Ладижин Тростянецького району Вінницької області віднесене до зони посиленого радіоекологічного контролю внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС категорії 4.

Перелік документів, що подаються до органу Пенсійного фонду для призначення пенсії, встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1.

Відповідно до пункту 1 Порядку 22-1, заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно з пунктом 2.1 вищевказаного Порядку до заяви про призначення пенсії за віком додається, зокрема, документ, який засвідчує особливий статус особи, а саме посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Судом встановлено, що 14.12.2018 року позивач звернувся до УПФУ в місті Вінниці з заявою про призначення пенсії за віком із урахуванням ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". До даної заяви додано, зокрема: довідку про реєстрацію місця проживання №2867 від 17.09.2018 року, яка видана ОСОБА_1 із зазначенням місця проживання, зареєстрованого у м . Ладижин Вінницької області за період з 19.01.1988 року по 17.01.1989 рік - за адресою АДРЕСА_1 ; за період 31.01.1989 року по 26.02.2002 року - за адресою: АДРЕСА_2 ; копію трудової книжки; посвідчення громадянки, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у « 198 » (остання цифра не вказана) Серії НОМЕР_1 .

У свою чергу, з оскаржуваного рішення вбачається, що підставою для відмови у призначенні пенсії став факт відсутності документів, підтверджуючих період постійного проживання (роботи) в зоні посиленого радіоекологічного контролю та не підтвердження факту постійного проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю 4 роки станом на 01.01.1993 року.

Суд не погоджується з позицією відповідача, який відмовляючи позивачеві в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно ст. 55 Закону № 796 -ХІІ вказує про необхідність підтвердження факту постійного проживання, а не лише реєстрації місця проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю.

З цього приводу, суд вкотре посилається на пункт 2.1 Порядку 22-1, де чітко вказано, що до заяви про призначення пенсії додаються документи, що посвідчують особливий статус, зокрема, довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Отже, як видно з наведеної норми, у довідці має бути зазначено лише період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, та така має бути видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями). При цьому, законодавець не встановив та не затвердив певного зразка довідки та вимог, що така має бути підтверджена і містити підстави її видачі.

Оцінивши надану довідку від 17.09.2018 року №2867 на предмет відповідності пункту 2.1 Порядку 22-1, суд враховує чітко визначені періоди реєстрації проживання позивача (з 19.01.1988 року по 17.01.1989 року, з 31.01.1989 року по 26.02.2002 року), місце проживання ( АДРЕСА_1 ) та суб`єкта виготовлення відповідної довідки (Відділ ведення реєстру територіальної громади Ладижинської міської ради Вінницької області), який є органом місцевого самоврядування.

Враховуючи наведене, суд критично ставиться до доводів відповідача стосовно того, що довідка щодо проживання позивача на території радіоактивного забруднення не може братись до уваги при призначенні пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону № 796 -ХІІ з підстав зазначених у відзиві на позов.

Разом з тим суд враховує, що Вінницькою облдержадміністрацією 03.03.1993 р. ОСОБА_1 було видано посвідчення громадянина (громадянки), яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) Серії НОМЕР_1.

Слід вказати, що Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 р. N 51 "Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Порядок) затверджений порядок, який регулює правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 2 Порядку посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Отже, за наявності підстав передбачених ст. 14 Закону особі видається відповідне посвідчення, яке надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та після отримання такого посвідчення, особа вважається такою, що має статус потерпілої від ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до статті 11 Закону.

Пунктом 10 Порядку встановлено, що посвідчення видаються особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток N 7).

Системний аналіз положень статей 9, 14 Закону №796-ХІІ у поєднанні із нормою ч. 3 ст. 65 цього Закону дають підстави дійти до висновку, що основним доказам проживання, роботи або навчання на території зони радіоактивного забруднення чи участі в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи або посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, яке відповідно до змісту ст.14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є підставою для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку (ст. 55 Закону № 796-ХІІ).

З аналізу наведених норм права також слідує, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

На час звернення позивача до суду дане посвідчення ніким не скасовано, не визнано недійсним, отже є таким, що підлягає для застосування і надання пільг, встановлених Законом №796-ХІІ. Однією із пільг є зменшення віку, необхідною для призначення і виплати пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Таким чином, наявність у позивача зазначеного посвідчення, є достатнім підтвердженням факту, що вона на протязі 4 років до 01.01.1993 року проживала або постійно працювала у зоні посиленого радіоекологічного контролю. Обставини проживання позивача після 01.01.1993 року постійно на протязі 9 років на відповідній території підтверджуються відомостями про зареєстроване місце проживання по АДРЕСА_2 з 31.01.1989 року по 26.02.2002 рік.

Щодо посилання відповідача на період навчання ОСОБА_1 в іншій місцевості з відривом від виробництва, а саме з 25.12.1987 року по 05.10.1990 року в аспірантурі ВНДС НВО "Сахсвекла", про що містяться відомості у її трудовій книжці, то такі також є безпідставними, оскільки не спростовують можливість проживання позивача в цей же час в зоні посиленого радіоекологічного контролю в м. Ладижин. Крім того, як з`ясовано у судовому засіданні згідно довідки № 584 від 03.01.2019р., виданої Інститутом біоенергетичних культур і цукрових буряків, в період навчання ОСОБА_1 в аспірантура даного навчального закладу, з 09.10.1988 року їй було надано відпустку по догляду за дитиною на один рік і шість місяців, у зв`язку з чим остання постійно проживала саме за місцем своєї реєстрації в м. Ладижин. З 05.10.1990 року ОСОБА_1 була відрахована з аспірантури за сімейними обставинами.

Тобто, досліджені судом обставини справи вказують на те, що позивачем дотримано усіх вимог, за наявності яких остання має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 5 років як особа, яка постійно проживали у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років станом на 1 січня 1993 року та наступних 9 років після цієї дати.

За таких обставин рішення УПФ України в місті Вінниці № 11 від 14.12.2018 року про відмову позивачу в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку згідно ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є протиправним, а тому наявні підстави для його скасування.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Оскільки ОСОБА_1 звернулася із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку 23.10.2018 року, тому саме з цієї дати необхідно зобов`язати відповідача призначити пенсію відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Разом із тим вимога позивача забезпечити виплату пенсії задоволенню не підлягає, оскільки наслідком призначення пенсії є логічно-послідовний етап здійснення її наступної виплати. Крім того, суд захищає лише порушені, оспорювані або не визнані права осіб. Однак, в даному випадку відсутній правовий спір стосовно невиплати позивачу призначеної пенсії органом пенсійного фонду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 1 статті 6 КАС України).

З огляду на вищенаведене, заявлений адміністративний позов належить задовольнити частково.

З урахуванням вимог ч. 1 ст. 139 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 768,40 грн. належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці № 11 від 14.12.2018 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку згідно ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці призначити ОСОБА_1 пенсію зі зменшенням пенсійного віку згідно ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 23.10.2018 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_4 ).

Відповідач: Управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100)

Суддя Слободонюк Михайло Васильович