Справа № 360/2513/19
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2019-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року справа №360/2513/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Компанієць І.Д., Ястребової Л.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 р. у справі № 360/2513/19 (головуючий І інстанції Є.О. Кисельова) за позовом Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору,-

ВСТАНОВИВ:

Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі - позивач, Рубіжанське ОУПФУ, УПФУ) звернулось до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області (далі - відповідач, УДВС), в якому просило: визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Галушки М.В. від 30.05.2019 про стягнення з Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області виконавчого збору в розмірі 16692,00 грн. з виконання виконавчого листа №425/1823/17, виданого Рубіжанським міським судом Луганської області 09.04.2019, у виконавчому провадженні № 58858200.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків рішення суду обставинам справи, та прийняти нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування скарги зазначено, що про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. Постанова про відкриття виконавчого провадження не містить у собі інформації про стягнення з позивача виконавчого збору. У Законі України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон №1404) зазначено, що постанови про відкриття виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору виносяться одночасно. Законом № 1404 державному виконавцю не надано право на подовження або перенос строку стягнення виконавчого збору, передбаченого ч. 5 ст. 26 Закону, окрім як одночасно з відкриттям виконавчого провадження, що також передбачено п.8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року N 512/5 (далі - Інструкція 512/5). Також, бюджетом Пенсійного фонду не передбачені видатки на витрати виконавчого провадження. Крім того, пенсія є періодичним платежем, виплата якої за загальним правилом, не обмежена у часі. Часовим обмеженнями проведення пенсійної виплати ОСОБА_1 відповідно до виконавчого листа виданого 09.04.2019 не передбачено. За положеннями п.1 ч.5 ст.27 Закону № 1404 виконавчий збір за такими виплатами не стягується. Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що постановою правління Пенсійного фонду України від 13.12.2018 № 27-1 «Про невідкладні заходи щодо організації виплати пенсії у 2019 році» встановлено, що з 01.01.2019 фінансування пенсійних виплат здійснюється відповідними головними управліннями Пенсійного фонду України в областях. Позивач з 01.01.2019 немає договорів з ПАТ «Укрпошта» та банками, уповноваженими на право виплати пенсій через поточні рахунки одержувачів. У 2019 році УПФУ з урахуванням Постанови № 27-1 фактично здійснює дії лише щодо нарахування пенсії, фінансування пенсійних виплат у Луганській області здійснюється виключно з поточних рахунків ГУ ПФУ у Луганській області. Отже, позивач не може виконати постанову Верховного Суду від 16.01.2019 по справі № 425/1823/17 щодо виплати ОСОБА_1 нарахованої у квітні 2019 року пенсії за період з 01.02.2015 по 09.08.2016, оскільки фінансування пенсійних виплат з 01.01.2019 здійснюється виключно ГУ ПФУ в Луганській області. Також, позивач листами від 06.06.2019 та 16.07.2019 просив ГУ ПФУ в Луганській області профінансувати виплату ОСОБА_1 нарахованої пенсії за віком за період з 01.02.2015 у розмірі 25427,70 грн.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Постановою Рубіжанського міського суду Луганської області від 23.08.2017, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 15.11.2017 позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо невиплати з 10 серпня 2016 року пенсії за віком ОСОБА_1 ; зобов`язано Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області відновити з 10 серпня 2016 року нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 . Також, зобов`язано Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області виконати постанову про відновлення нарахування та виплати пенсії за віком з 10.08.2016 ОСОБА_1 негайно в межах суми стягнення за один місяць. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 16.01.2019 постанову Рубіжанського міського суду Луганської області від 23.08.2017 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 15.11.2017 скасовано та позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі, а саме: визнано протиправною бездіяльність Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо невиплати з 01.02.2015 пенсії за віком ОСОБА_1 ; зобов`язано Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області відновити з 01.02.2015 нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1

09 квітня 2019 року позивачу видано виконавчий лист № 425/1823/17 щодо зобов`язання Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області відновити з 01 лютого 2015 року нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 (а.с.. 42-43).

10.04.2019 на виконання до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області надійшов виконавчий лист Рубіжанського міського суду Луганської області від 09.04.2019 № 425/1823/17 про зобов`язання Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області відновити з 01 лютого 2015 року нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 (а.с. 42-43).

10.04.2019 державним виконавцем, відповідно до вимог ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону ; 1404, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.45).

23.04.2019 Рубіжанське управління Пенсійного фонду України в Луганській області листом № 8203/08 повідомило відповідача про добровільне виконання судового рішення (а.с. 46).

30.05.2019 державним виконавцем, керуючись ст. ст. 3, 27, 40 Закону № 1404, винесено постанову про стягнення виконавчого збору (а.с. 54).

У постанові державним виконавцем, помилково зазначено, що виконавчий збір стягується державними виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. При визначені розміру виконавчого збору за виконавчим документом державний виконавець, діяв відповідно до ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" за примусове виконанні; рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

03.07.2019 державним виконавцем, на підставі ст. 74 Закону № 1404, винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі, а саме у поставні від 30.05.2019 щодо розрахунку розміру виконавчого збору (а.с. 60).

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволені позовних вимог, виходив із того, що рішення суду в повному обсязі виконано після відкриття виконавчого провадження, постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору належить до виду відповідальності за невиконання без поважних причин рішення суду самостійно, що зобов`язує боржника вчинити певні дії. Отже, у державного виконавця були законні підстави для винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підстави, порядок та процедура здійснення виконавчого провадження регулюється Законом №1404 та Інструкцією № 512/5.

Відповідно до статті 1 Закону № 1404, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частин 5 - 6 статті 26 Закону №1404, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Стаття 26 Закону 1404, яка визначає порядок початку примусового виконання рішення, не зобов`язує державного виконавця перевіряти при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження, з яких підстав не було в добровільному порядку виконано рішення суду.

За частиною 5 статті 26 Закону 1404, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин 1-4 статті 27 Закону №1404, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Відповідно до частини 5 статті 27 Закону № 1404, виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

За частиною 9 статті 27 Закону № 1404, виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Частиною 3 статті 40 Закону № 1404 передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Частина 4 статті 42 Закону № 1404 передбачає, що на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню.

Пункт 1, 13 Розділу ІХ «Виконання рішень немайнового характеру» Інструкції № 512/5 визначає, що виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, здійснюється в порядку, визначеному статтею 63 Закону.

При виконанні рішення немайнового характеру у разі, якщо боржник самостійно не сплачує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на нього штрафи, у передбачених Законом випадках виконавець примусово стягує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на боржника штрафи одночасно із виконанням такого рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11 частини 1 статті 39 Закону, якщо штрафи, накладені на боржника, не стягнуто, постанова про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Якщо після завершення виконавчого провадження за рішенням немайнового характеру виконавчий збір, витрати виконавчого провадження не стягнуто, виконавець вживає заходів щодо їх подальшого виконання у порядку, визначеному пунктом 8 розділу III та пунктом 2 розділу VI цієї Інструкції.

Відповідно до п.8 Розділу III «Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження» Інструкції № 512/5, стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавчий збір стягується із суми, яку не було сплачено боржником до відкриття виконавчого провадження.

За виконавчим документом про стягнення аліментів у разі, якщо розмір заборгованості боржника перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, державний виконавець зобов`язаний нарахувати виконавчий збір із суми заборгованості зі сплати аліментів.

Розрахунок нарахування виконавчого збору (додаток 17) обчислюється державним виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження та долучається до матеріалів виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини 1 статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Суд звертає увагу на те, що виконавчий лист у справі щодо якого здійснювалось примусове виконання рішення суду містить вимогу щодо зобов`язання вчинити певні дії, а не стягнення.

Аналізуючи зазначені положення Закону № 1404-VIII та Інструкції № 512/5, в аспекті спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору, крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується, пов`язується з початком примусового виконання. Останнє виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження у такій постанові, виконавець зобов`язаний зазначити про стягнення з боржника суми виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону, яка підлягає стягненню. Тобто, стягнення виконавчого збору при відкритті виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.

У разі якщо після завершення виконавчого провадження за рішенням немайнового характеру виконавчий збір, не стягнуто, виконавець вживає заходів щодо їх подальшого виконання у порядку, визначеному пунктом 8 розділу III та пунктом 2 розділу VI Інструкції № 512/5.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладений в постанові від 12 грудня 2018 року справа №703/1115/17 , від 29 листопада 2018 року справа №750/1315/17, від 13 березня 2019 року у справі №812/1413/17.

Суд не погоджується з посиланнями апелянта на те, що пенсійні виплати є періодичними платежами в розумінні Закону України «Про виконавче провадження», а тому виконавчий збір щодо них не стягується, оскільки в даному випадку за змістом резолютивної частини судового рішення позивач мав здійснити нарахування пенсії та виплатити суму коштів за весь період. Суд наголошує, що предметом стягнення у даному виконавчому провадженні є не пенсія, як періодичний платіж в розумінні Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а разове стягнення за судовим рішенням неправомірно невиплаченої пенсії.

Судове рішення, за яким розпочато примусове виконання, зі змісту його резолютивної частини, є зобов`язального характеру, тобто, визначений судом спосіб захисту порушеного права не є тотожним такому способу захисту порушеного права, як «стягнення» визначеної судом суми за певним видом платежу, зокрема періодичного, яким є пенсія. Відповідно, підстав для того, щоб при відкритті виконавчого провадження не вирішувати питання про стягнення виконавчого збору (відповідно до пункту 1 частини 5 статті 27 Закону № 1404) у цьому випадку немає.

Проте, відповідачем на дату відкриття виконавчого провадження не було вирішено/не зазначено у постанові про відкриття виконавчого провадження питання про стягнення виконавчого збору за вказаним виконавчим документом.

У Законі № 1404 передбачено випадки, коли виконавчий збір не стягується (частина 5 статті 27), а також умову, за якої виконавчий збір не підлягає стягненню (якщо відсутні визначені закономпідстави для звільнення від його сплати). В останньому випадку йдеться про частину 9 статті 27 Закону № 1404, за якою виконавчий збір не стягується, якщо рішення виконано до того, як відкрито виконавче провадження (відтак розпочато примусове виконання рішення).

Тобто, питання про правомірність постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору передбачає необхідність з`ясувати: наявність (на дату відкриття виконавчого провадження) підстав для звільнення від сплати виконавчого збору (частина 5 статті 27 Закону № 1404); за відсутності таких підстав - коли виконано рішення, у цьому випадку постанову суду про поновлення виплати пенсії, та дату відкриття виконавчого провадження за цим рішенням як передумову для звільнення від сплати виконавчого збору на підставі частини 9 статті 27 Закону № 1404.

Суд зазначає, що за вимогами Закону № 1404 та Інструкції № 512/5, стягнення виконавчого збору при примусовому виконанні рішення немайнового характеру є обов`язком державного виконавця, незалежно від провадження державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення. Норми Закону № 1404-VIII не передбачають випадків звільнення від сплати виконавчого збору під час виконання виконавчого документа. Порушення строку винесення рішення щодо стягнення виконавчого збору, не може свідчити про відсутність підстав для його стягнення, або вважатися підставою для визнання неправомірним його стягнення та скасування такого рішення. Суд зазначає, що стягнення виконавчого збору у такому випадку може відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення.

Матеріали справи свідчать, що позивач після відкриття виконавчого провадження заявою повідомив відповідача про добровільне виконання судового рішення в частині. На час відкриття виконавчого провадження відомості про повне виконання боржником рішення суду в добровільному порядку у державного виконавця були відсутні.

Отже, у державного виконавця не було законних підстав для того, щоб не вирішувати питання про стягнення виконавчого збору, та відповідно, не приймати постанову про стягнення виконавчого збору.

Крім того, законодавець не визначив заборону приймати окремо постанову про стягнення виконавчого збору в разі не зазначення про це у постанові про відкриття виконавчого провадження, тобто здійснюючи дії щодо винесення цієї постанови державний виконавець виконував свій обов`язок визначений законом.

Суд вважає необґрунтованим доводи скарги про те, що законодавством заборонено використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом, оскільки вказані положення не застосовуються до спірних правовідносин та не можуть свідчити про протиправність оскаржуваної постанови.

Зважаючи на вищенаведене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що державний виконавець діяв на підставі та в межах своїх повноважень, тому, вимога позивача є безпідставною.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статями 272, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 р. у справі № 360/2513/19 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 р. у справі № 360/2513/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складення повного тексту в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 20 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач Е.Г.Казначеєв

Судді І.Д. Компанієць

Л.В. Ястребова