Справа № 420/4864/19
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2019-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4864/19
УХВАЛА

19 серпня 2019 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Потоцька Н.В., розглянувши клопотання позивача за вхід. №29425/19 від 16.08.2019 р. про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшло клопотання про забезпечення позову, в якому, ОСОБА_1 просить забезпечити позов шляхом:

накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 , місце розташування: Одеська область, Іванівський район, Северинівська сільська рада (за межами населених пунктів), цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площа земельної ділянки - 6,9019га;

заборони уповноваженим органам, в тому числі Головному управлінню Держгеокадастру у Одеській області, його структурним підрозділам, Державному підприємству «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» приймати будь які рішення, пов`язані із документами щодо земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 , в тому числі рішення про її передачу у власність, користування, відчуження шляхом проведення земельних торгів;

встановити заборону органам/ особам, уповноваженим на вчинення реєстраційних дій щодо проведення державної реєстрації права власності та/або права користування (оренди) на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 ;

встановити заборону органам/ особам, уповноваженим на проведення земельних торгів, в тому числі але не обмежуючись Державному підприємству «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» щодо відчуження (продаж) права власності та/або права користування (оренди) на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 .

Клопотання обґрунтовано наступним:

18 березня 2019 року Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області позивачу відмовлено у надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (лист № г-2106/0-1645/0/37-19).

Доречно зауважити, що такі ж відмови отримали гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Гр. ОСОБА_4 Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відповідної земельної ділянки.

Як на підставу надання відповідної відмови, Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області зазначено, що при розгляді клопотання з`ясовано, що на земельний масив надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в тому числі і на бажану до відведення позивачем земельну ділянку.

Не погоджуючись з вказаним прийнятим рішенням, позивач звернувся 23 квітня 2019 року до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру з відповідною скаргою.

Листом за № Г-1118/0-0.1-1886/6-19 від 10.05.2019 року скаржника повідомлено про розгляд скарги та зазначено, що за інформацією Головного управління Держгеокадастру в Одеській області за результатами розгляду клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Одеської області головним управлінням надано відмови.

Разом з тим Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру зазначено, що відмова у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не позбавляє зацікавлену особу права повторно звернутися до Головного управління з клопотанням щодо відведення у власність іншої земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством.

Держгеокадастром доручено Головному управлінню розібратися у ситуації, що склалася під час розгляду клопотання позивача, вжити відповідних заходів реагування та у разі повторного надходження клопотання стосовно надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства розглянути його відповідно до вимог законодавства.

Беручи до уваги зазначене, позивач 22 травня 2019 року звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2.0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Северинівської сільської ради Іванівського району Одеської області (за межами населеного пункту).

Листом за № Г-5841/0-3682/0/37-19 від 14.06.2019 року Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області відмовлено у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Як на підставу вказаної відмови, зазначається, що з огляду на графічну частину, долучену до клопотання, а також згідно інформації наявної у Головному управлінні Держгеокадастру в Одеській області на визначену ОСОБА_1 земельну ділянку вже надано дозвіл іншим особам.

За вищевказаних обставин позивач вважає, що його право може бути захищене судом шляхом визнання незаконним та скасування Наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №15-1299/13-19-СГ від 13.03.2019 року «Про надання дозволу на розробку документації із землеустрою», визнання незаконною відмови Головного управління Держгеокадастру в Одеській області у надані ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2.0 га на території Северинівської сільської ради Іванівського району Одеської області, оформлену листом від 18 березня 2019 року за № Г-2106/0- 1645/0/37-19 та зобов`язання Головного управління Держгеокадастру в Одеській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2.0 га на території Северинівської сільської ради Іванівського району Одеської області та за наслідками якого прийняти рішення, яким надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2.0 га на території Северинівської сільської ради Іванівського району Одеської області.

Отже, позивач не в змозі на сьогоднішній день поновити своє право на безоплатне отримання землі враховуючи те, що земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 , документи щодо якої подавалися позивачем для отримання відповідного дозволу, виставлена на торги, як вбачається з інформації, оприлюдненої на веб сайті Держгеокадастру (https://land.gov.ua/info/perelik-dilianok/).

Враховуючи те, що шляхом відчуження вказаної земельної ділянки порушиться право Позивача, а також буде практично неможливим його відновлення після таких торгів, чи таке відновлення потребуватиме значних зусиль, Позивач вважає за необхідне просити суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на таку земельну ділянку.

Доречно звернути увагу суду на те, що забезпечення позову шляхом накладення арешту не завдасть будь-яких збитків враховуючи те, що власником земельної ділянки є держава, яка володіє майном, про те ним не користується та вказане майно не приносить дохід.

Отже, факт видачі відповідного наказу про надання дозволу на розробку земельної документації щодо інвентаризації з/д, затвердження такої документації, внесення доповнень до переліку з/д що передаються на торги свідчить про те, що відповідач має намір розпорядитися земельною ділянкою з кадастровим № НОМЕР_1 чим фактично буде порушено право Позивача на захист свого інтересу щодо отримання вказаної з/д у власність.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суддя виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадження якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Враховуючи зазначену норму КАС України, суд дійшов до висновку про можливість розгляду клопотання про забезпечення позову без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.ч. 1 - 2 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

У ч. 2 ст.151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Із системного аналізу вимог наведених норм слідує, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. Заявник обов`язково повинен обґрунтувати своє клопотання і з цією метою подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову. Доказами у даному випадку вважатимуться будь-які відомості, що вказують на ймовірне порушення чиїхось прав (свобод, інтересів) під час провадження у справі. При цьому тягар доказування при розгляді клопотання покладається виключно на заявника.

Частиною 1, 3 статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що заява про забезпечення позову подається у письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

З аналізу наведеної норми вбачається, що обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, у тому числі й з зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому, ознаки протиправності повинні бути пов`язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами.

Таким чином, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявників щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Розглядаючи клопотання про забезпечення позову, суддя з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема у тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у майбутньому. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Позивач заявляє про необхідність забезпечення позову:

По перше: шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 , місце розташування: Одеська область, Іванівський район, Северинівська сільська рада (за межами населених пунктів), цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, Площа земельної ділянки - 6,9019га.

Вказаний вид забезпечення позову не передбачений приписами ст. 151 КАС України, а тому не може бути застосований судом.

По друге: шляхом встановлення заборони органам/особам, уповноваженим на вчинення реєстраційних дій щодо проведення державної реєстрації права власності та/або права користування (оренди) на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 ;

та шляхом встановлення заборони органам/ особам, уповноваженим на проведення земельних торгів, в тому числі але не обмежуючись Державному підприємству «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» щодо відчуження (продаж) права власності та/або права користування (оренди) на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 .

Суддя звертає увагу, що вказані заборони стосуються наявності/відсутності речових прав.

Відповідно статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ст. 3 КАС України, порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є те, що вона повинна містити у собі публічно - правовий спір.

Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 5 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

У ч. 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

За правилами ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Приписами КАС України не віднесено до юрисдикції адмінсудів вирішення питань, які походять в невизнаних майнових прав.

Відтак, забезпечення позову шляхом обмеження майнових прав інших осіб є неможливим під час розгляду справ в адміністративному суді.

По третє: шляхом заборони уповноваженим органам, в тому числі Головному управлінню Держгеокадастру у Одеській області, його структурним підрозділам, Державному підприємству «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» приймати будь які рішення, пов`язані із документами щодо земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 , в тому числі рішення про її передачу у власність, користування, відчуження шляхом проведення земельних торгів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій з боку суб`єкта владних повноважень, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивачів (заявників).

При цьому, проведення електронних земельних торгів призначено наказом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 06.08.2019 року №15-4250/13-19-сг, який не є предметом розгляду.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.151 КАС України, не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

Отже, і у цій частині заява про забезпечення задоволенню не підлягає.

Крім цьому, суддя звертає увагу, що у даному випадку така обов`язкова умова для забезпечення адміністративного позову, як «наявність очевидних ознак протиправності дій відповідача» у спірних правовідносинах може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності, як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 9, 150, 151, 154, 243, 248, 256, 295, 297 КАС України, суддя,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання позивача за вхід. №29425/19 від 16.08.2019 р. про забезпечення позову.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена.

Приписами ч. 2 ст. 256 КАС України встановлено, що ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвали суду, яка не передбачена статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Головуючий суддя Потоцька Н.В.