Справа № 520/4613/19
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2019-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2019 р.Справа № 520/4613/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Чалого І.С. ,

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В., м. Харків, повний текст складено 04.07.19 року по справі № 520/4613/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Київській області

про визнання бездіяльності протиправною та стягнення суми,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (далі по тексту - ГУ ДФС у Київській області, відповідач), в якому просив суд визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації втрат доходів при утриманні сум податку на доходи фізичних осіб та стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на його користь грошову компенсацію у розмірі утриманої із заробітку позивача за період 2017, 2018 років суми податку на доходи фізичних осіб у розмірі 61124,15 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2019 по справі № 520/4613/19 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС у Київській області (вул. Народного Ополчення, б. 5-а, м. Київ, 03151) про визнання бездіяльності протиправною та стягнення суми - відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2019 по справі № 520/4613/19 скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги з посиланням на п.п.1, 2, 4, 5 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004 (далі по тексту - Порядок № 44), стверджує про наявність у нього права на виплату компенсації втрат доходів при утриманні сум податку на доходи фізичних осіб за період 2017, 2018 років. Та обставина, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21.12.2016 № 1797-VІІІ було передбачено ліквідацію податкової міліції та виключено працівників Податкової міліції з переліку осіб, зазначеного в п.168.5 ст.168 Податкового кодексу України, яка прямо передбачала виплату вказаної компенсації, не впливає на наявність у позивача права на отримання останньої, оскільки позивач продовжував службу в податковій міліції, яка є військовою службою, та продовжував отримувати грошове забезпечення. Зазначив, що вказана вище компенсація є складовою грошового забезпечення працівників податкової міліції, а отже, спірні відносини не є податковими і не повинні регулюватися Податковим кодексом України, який є спеціальним законом саме з питань оподаткування. Враховуючи викладене, вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо виплати позивачу грошової компенсації втрат доходів при утриманні сум податку на доходи фізичних осіб за період 2017, 2018 років, що у загальному розмірі складає 61124,15 грн., а отже вказана сума податку на доходи фізичних осіб має бути стягнута з відповідача в судому порядку.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У відповідності до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у період з 02.09.2015 по 22.01.2019 проходив службу у Головному управлінні Державної фіскальної служби у Київській області на різних посадах, зокрема, в період з 08.12.2016 по 12.11.2018 - на посаді заступника начальника управління-начальника відділу оперативних заходів протидії корупції у митній сфері Управління внутрішньої безпеки ГУ ДФС у Київській області, у період з 19.11.2018 по 22.01.2019 - на посаді заступника начальника відділу з особливо важливих справ оперативного управління ГУ ДФС у Київській області.

Наказом Головного управління ДФС у Київській області від 22.01.2019 №82-0 "Про звільнення ОСОБА_1 " відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.1998 №1716 "Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги" та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 із змінами і доповненнями позивача було звільнено з посади та податкової міліції 22.01.2019 в запас (з постановленням на військовий облік) за п. 64. пп. "ж" (за власним бажанням).

Підставою для винесення вищевказаного наказу №82-о став рапорт ОСОБА_1 .

Зі змісту позовної заяви вбачається, що до грудня 2016 року позивачу щомісячно виплачувалася грошова компенсація утриманих сум податку з доходів фізичних осіб, але починаючи з січня 2017 року проведення таких виплат було припинено.

Відповідно до довідок ГУ ДФС у Київській області про заробітну плату від 01.04.2019 року №№ 10-36-05-20/99, 10-36-05-20/100 за період роботи позивача у Головному управлінні ДФС у Київській області з його заробітку було утримано податку з доходів фізичної особи у розмірі: за період 2017 року - 27995,66 грн.; за період 2018 року - 33128,49 грн., всього на загальну суму 61124,15 грн.

ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДФС у Київській області із заявою, в якій просив здійснити виплату загальної суми щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби за період 2017 та 2018 років у розмірі 61124,15 грн.

Листом ГУ ДФС у Київській області від 23.04.2019 № 10637 Р/10-36-05-02 позивачу було відмовлено у проведенні зазначеної виплати із посиланням на те, що редакція пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України, яка діяла у період 2017 та 2018 років, не передбачала спрямування податку доходів фізичних осіб на компенсацію втрат доходів працівників податкової міліції.

Вважаючи вказану бездіяльність Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області щодо невиплати грошової компенсації втрат доходів при утриманні сум податку на доходи фізичних осіб протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності у позивача права на компенсацію суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення позивача за період 2017-2018 років, оскільки в цей період виплата компенсації працівникам податкової міліції не була передбачена п.168.5 ст.168 ПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування податку на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду, з урахуванням особливостей, визначених розділом IV Податкового кодексу України.

Пунктом 168.5 статті 168 Податкового кодексу України (у редакції, чинній до 01.01.2017), визначено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

В подальшому, п. 168.5 ст. 168 Податкового кодексу України (у редакції, чинній з 01.01.2017 до 01.01.2019 зі змінами, внесеними Законами України № 1797-VIII від 21.12.2016 з урахуванням змін, внесених Законом № 1989-VIII від 23.03.2017), було визначено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Таким чином, з 01.01.2017 законодавцем було виключено осіб рядового і начальницького складу працівників податкової міліції з переліку осіб, яким здійснюється компенсація втрат доходів у зв`язку зі утриманням з їх грошового забезпечення податку з доходів фізичних осіб.

В подальшому, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» від 23.11.2018 № 2628-VIII від 23.11.2018, що набрав чинності з 01.01.2019, норму п.168.5 ст.168 ПК України було доповнено словами «податкової міліції», однак, протягом спірного періоду (з 01.01.2017 по 31.12.2018) такої редакції не було, а тому позивач права на вказану компенсацію не мав.

Отже, в період 2017-2018 років у ГУ ДФС у Київській області був відсутній обов`язок з виплати ОСОБА_1 грошової компенсації в розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення позивача.

Посилання позивача на п.п.1, 2, 4, 5 Порядку № 44 в обґрунтування твердження про наявність у позивача права, а у відповідача - обов`язку виплати ОСОБА_1 вказану компенсацію, колегія суддів відхиляє, з наступних підстав.

Як зазначено у п.1 Порядку № 44, цей Порядок визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ) у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація).

Пунктом 2 Порядку №44 (в редакції, чинній до 03.06.2017) грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу

Держспецзв`язку, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро.

Пунктом 2 Порядку №44 (в редакції, чинній з 03.06.2017 зі змінами, внесеними постановою КМУ № 375 від 31.05.2017), передбачено, що грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Зазначена в абзаці першому цього пункту грошова компенсація також виплачується іноземцям та особам без громадянства, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця.

Проте, зміни до пункту 2 Порядку № 44 внесено 31.05.2017, без урахування положень пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України, які з 01.01.2017 виключили працівників податкової міліції зі складу осіб, яким передбачається відшкодування утриманих сум податку з доходів фізичних осіб.

Відповідно до п.3 Порядку №44 виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб".

Згідно з положеннями п.п. 4 та 5 Порядку №44 виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення. Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Ретроспективний аналіз положень Порядку №44 дозволяє дійти висновку, що його приписи не можуть бути самостійною підставою для визначення наявності у особи права на вказану компенсацію, оскільки цей Порядок було затверджено на виконання п.22.7 ст.22 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" та він лише визначає умови і механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб певним категоріям громадян, право на яке було передбачено у вказаному Законі, а у подальшому - в Податковому кодексі України.

При цьому, Закон України "Про податок з доходів фізичних осіб", на виконання якого затверджено цей Порядок, втратив чинність з 01.01.2011.

Неприведення положень Порядку №44 у відповідність до внесених Законом України №1797-VIII від 21.12.2016 змін до Податкового кодексу України з 01.01.2017 в частині виключення певної категорії громадян з переліку осіб, які мають право на компенсацію, не є підставою вважати Порядок №44 нормативно-правовим актом, який визначає особливості утримання і сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб для осіб рядового і начальницького складу податкової міліції.

Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.03.2019 року по справі №820/4516/18.

Крім того, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, колегія суддів вважає, що в разі наявності колізії між нормами Податкового кодексу України та Порядку № 44, для визначення наявності у позивача права на отримання компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, слід застосовувати не Порядок № 44, а Податковий кодекс України, який має вищу юридичну силу.

Твердження позивача про те, що Податковий кодекс України не застосовується до спірних відносин, оскільки відносини з приводу виплати грошової компенсації утриманих сум податку з доходів фізичних осіб не є податковими, а є складовою комплексної системи відносин з питань грошового забезпечення співробітників правоохоронних органів, зокрема, податкової міліції, колегія суддів вважає хибними. Так, право на виплату компенсації виникає саме у зв`язку з утриманням податку з доходів фізичних осіб з грошового забезпечення працівників органів, перелік яких чітко вказаний саме у нормі п.168.5 ст.168 ПК України.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, в період з 01.01.2017 по 31.12.2018 встановлені пунктом 168.5 статті 168 Податкового кодексу України особливості утримання та сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб не розповсюджувалися на осіб рядового і начальницького складу податкової міліції, тому утримані з грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу податкової міліції суми податку на доходи фізичних осіб не підлягали спрямуванню на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Отже, враховуючи, що позивач не мав права на виплату компенсації в порядку п.168.5 ст.168 Податкового кодексу України в період з 01.01.2017 по 31.12.2018, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у спірних відносинах протиправної бездіяльності щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації втрат доходів при утриманні сум податку на доходи фізичних осіб.

Доводи позивача про те, що служба в органах податкової міліції є військовою службою, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки це не відповідає визначеному ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначенню військової служби, відповідно до якого військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

При цьому, у рішенні Конституційного Суду України від 20.03.2002 року №5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), на яке посилається ОСОБА_1 , відсутні висновки щодо прирівнювання служби в податковій міліції до військової служби.

Враховуючи викладене, та обставина, що на позивача поширюється Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ, не надає йому права на отримання грошової компенсації сум податку, утриманих з його грошового забезпечення.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач у спірних відносинах діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, а тому відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації втрат доходів при утриманні сум податку на доходи фізичних осіб за період 2017-2018 років та стягнення з ГУ ДФС у Київській області на користь позивача вказаної компенсації у розмірі 61124,15 грн.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2019 року по справі № 520/4613/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Т.С. Перцова
Судді(підпис) (підпис) С.П. Жигилій І.С. Чалий
Повний текст постанови складено 15.08.2019 року