Справа № 826/5683/18
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2019-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 серпня 2019 року № 826/5683/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Келеберди В.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

Обставини встановлені судом.

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві), в якому просив суд:

- визнання протиправними дії відповідача щодо припинення перерахування та виплати пенсії на підставі та в розмірах, встановлених постановою Подільського районного суду м. Києва від 30.03.2010р. № 2-А-475/09 з 01.11.2011р.;

- зобов`язати відповідача проводити виплату пенсії позивачу, перераховану на підставі постанови Подільського районного суду м. Києва від 30.03.2010р.

№ 2-А-475/09 з 01.11.2011р., а саме: посадового окладу -1253,00 грн; окладу за військове звання - 130,00 грн; надбавки за вислугу років - 484, 05 грн; надбавки за роботу в умовах режимних обмежень - 187, 95 грн; надбавки за високі досягнення у праці - 933,53 грн; доплати від суми пенсії -1340,00 грн; премії за вересень 2008 року - 5791, 55 грн та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії з 01.11.2011р.;

- зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату позивачу компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати недоотриманої частини пенсії з 01.11.2011р. по фактичну дату виплати недоотриманої частини пенсії.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є пенсіонером податкової міліції з 2008 року. Згідно постанови Подільського районного суду м. Києва від 30.03.2010р. № 2-А-475/09 було задоволено його позов до відповідача, його дії визнано протиправними та зобов`язано останнього здійснити перерахунок пенсії, починаючи з 01.11.2008р. За результатами проведеної процедури виконання органами ДВС зазначеного судового рішення, відповідач здійснив перерахунок та встановив позивачу з 01.05.2011 пенсію у розмірі 8 298,47 грн. та здійснив нарахування коштів за період з 01.11.2008р. по 30.04.2011р. Однак в подальшому, відповідач, починаючи з листопада 2011 року припинив виплачувати позивачу перераховану пенсію у сумі 8 298,47 грн., натомість виплачував здійснював виплати у сумі 3 148,53 грн. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що незаконно призвели до зменшення розміру пенсії позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.04.2018р. відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін (суддя Добрянська Я.І.).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.05.2018р. задоволено заяву головуючого судді Добрянської Я.І. про самовідвід у справі

№ 826/5683/18, передано справу № 826/5683/18 для визначення іншого складу суду Окружного адміністративного суду міста Києва згідно з вимогами статей 31 та 18 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України).

Відповідно до розпорядження Керівника апарату Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.06.2018р. №1038 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» справу №826/5683/18 передано на повторний автоматичний розподіл між суддями.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.06.2018р. дану справу передано до розгляду судді Келеберди В.І.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.06.2018р. адміністративну справу №826/5683/18 прийнято до провадження судді

Келеберди В.І.

05 липня 2018 року через канцелярію суду позивачем подано клопотання про заміну відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

05.07.2018 року відповідач скористався своїм правом, передбаченим статтею 162 КАС України та подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві, з яких вбачається, що відповідач діяв відповідно до норм чинного законодавства, які правомірно призвели до зменшення розміру пенсії позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.07.2018р. - здійснено заміну сторони у справі №826/5683/18 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (м. Київ, 04053, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, ).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.12.2018р. зупинено провадження у справі №826/5683/18 до набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №826/3783/18.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2019р. ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.12.2018р. про зупинення провадження у справі №826/5683/18 скасовано, направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з частиною третьою статті 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд,

В С Т А Н О В И В:

Позивач з 01.11.2008р. є пенсіонером за вислугу років та перебуває на обліку Головного управління ПФУ в м. Києві (а.с. 20, 24).

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 30.03.2010р. у справі № 2-А-475/09 дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві визнано протиправними. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати ОСОБА_1 пенсію, починаючи з 01.11.2008р., у відповідності до ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням: посадового окладу -1253 (одна тисяча двісті п`ятдесят три) грн 00 коп., окладу за військового звання - 130 (сто тридцять) грн 00 коп., надбавки за вислугу років - 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн 05 коп., надбавки за роботу в умовах режимних обмежень - 187 (сто вісімдесят сім) грн 95 коп., надбавки за високі досягнення у праці - 933 (дев`ятсот тридцять три) грн 53 коп., доплати від суми пенсії -1340 (одна тисяча триста сорок) грн 00 коп., премії за вересень 2008 року -5791 (п`ять тисяч сімсот дев`яносто одна) грн 55 коп (а.с. 17, 18).

Листом від 20.04.2011р. за № 11482/12 відповідач повідомив позивача, що виконавчий лист по справі № 2-А-475/09 від 30.03.2010р., виданий Подільським районним судом м. Києва на судового рішення, виконано в повному обсязі. Нараховано кошти в сумі 16 1578,20 грн за період з 01.11.2008р. по 30.04.2011р. буде виплаче ноу травні 2011 року. Також позивача було повідомлено, що з 01.05.2011р. йому було встановлено новий розмір пенсії в сумі 8298,47 грн (а.с.19).

Позивач вказує, що з листопада 2011 року відповідач припинив виплату пенсії у раніше нарахованому розмірі на виконання судового рішення, та почав виплачувати пенсію у сумі 3 148,53 грн. Зазначені обставини підтверджуються довідкою відповідача, наявною у матеріалах справи (а.с. 24, 24 зворот).

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 17.07.2017р. у справі № 2-А-475/09 за заявою позивача було роз`яснено резолютивну частину постанови Подільського районного суду м. Києва від 30.03.2010р. у справі № 2-А-475/09, а саме, що постановою Подільського районного суду м. Києва від 30.03.2010р. передбачено лише перерахування пенсії, з урахуванням позовної вимоги, починаючи з 01 листопада 2008 року. Перерахунок необхідно провести у відповідності до ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням: посадового окладу -1253 (одна тисяча двісті п`ятдесят три) грн 00 коп., окладу за військового звання - 130 (сто тридцять) грн 00 коп., надбавки за вислугу років - 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн 05 коп., надбавки за роботу в умовах режимних обмежень - 187 (сто вісімдесят сім) грн 95 коп., надбавки за високі досягнення у праці - 933 (дев`ятсот тридцять три) грн 53 коп., доплати від суми пенсії -1340 (одна тисяча триста сорок) грн 00 коп., премії за вересень 2008 року -5791 (п`ять тисяч сімсот дев`яносто одна) грн 55 коп (а.с. 21, 22).

У відповідь на заяву позивача, відповідач листом від 13.03.2018р.

№ 9527/03/К-1706 повідомив останнього, що розмір пенсії було зменшено у зв`язку з необхідністю приведення його у відповідність до законодавчих актів, які регулюють дане питання, виходячи з наявного фінансового ресурсу у 2011 році та встановлених Кабінетом Міністрів України порядку та розмірах на 2011 рік. Також відповідач повідомив позивача, що підстави для виплати пенсії, встановленому до 01.11.2011р. судовим рішення від 30.03.2010р. відсутні, оскільки змінено порядок застосування норм, на які посилався суд при прийнятті свого рішення (а.с.23).

Не погоджуючись з правомірністю рішення відповідач про зменшення розміру пенсійного забезпечення позивачу, останній звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам сторін, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно зі ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними; конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч. 1ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначаються Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції Закону, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі - по тексту Закон N 2262-XII).

Згідно зі статтею 1-2 Закону N 2262-XII право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби:

а) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом;

б) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту;

в) особи із числа військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, органів державної безпеки і внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, військ цивільної оборони України;

г) особи начальницького і рядового складу державної пожежної охорони, особи начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України;

д) громадяни інших держав із числа військовослужбовців збройних сил та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства цих держав, які постійно проживають в Україні, і відповідно до міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, їх пенсійне забезпечення здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої вони проживають;

е) особи, зазначені у статтях 3 і 4 цього Закону;

є) особи із числа військовослужбовців строкової служби та члени сімей осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, у передбачених цим Законом випадках.

Відповідно до статті 8 Закону № 2262-XII виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Статтею 10 Закону № 2262-XII встановлено, що органи, які здійснюють пенсійне забезпечення Призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до статті 63 Закону № 2262-XII перерахунок раніше призначених пенсій Перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством.

Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою статті 51 цього Закону. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим зі служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Відповідно до частини 2 статті 36 Закону України від 09 липня 2003 року

№ 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту - Закон № 1058-IV), нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсій є мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно зі ст. 28 Закону № 1058-IV. встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» передбачено, Установити, що у 2011 році норми і положення статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Статтею 92 Конституції України визначено сфери, зокрема бюджетну, які мають врегульовуватися виключно законом. Закон про Держбюджет є основним фінансовим документом держави. Через своє спеціальне призначення цей закон не повинен регулювати відносини в інших сферах суспільного життя. Конституція України не надає закону про Держбюджет вищої юридичної сили стосовно інших законів.

Конституційний Суд України в рішенні від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 зазначив, що законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони.

У своєму рішенні від 06.07.1999р. № 8-рп/99, Конституційний Суд України констатував, що Україна як соціальна держава взяла на себе зобов`язання щодо соціального захисту громадянина, забезпечення права кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї тощо. Позбавлення членів сім`ї працівника міліції чи особового складу державної пожежної охорони права на житлово-комунальні пільги, якими вони користувались протягом усього періоду перебування останнього на службі в міліції чи державній пожежній охороні, у разі його звільнення за віком, через хворобу чи за вислугою років означало б не лише суттєве обмеження прав особи, звуження їх змісту та обсягу, а й дискримінацію непрацездатних, приниження людини, зневажання її честі й гідності, повагу до яких закріплено на конституційному рівні (пункт 3 рішення Конституційного Суду України).

За таких обставин суд приходить до висновку, що пенсійний орган вправі здійснювати перерахування вже призначеної пенсії, у разі прийняття відповідних змін до законодавства, які є підставою для перерахунку, проте законодавство України прямо вказує на неможливість зменшення розміру вже призначеної пенсії після її перерахунку, оскільки вона має виплачуватися в раніше встановленому розмірі.

Ураховуючи приписів ст. 22 Конституції України, керуючись принципом верховенства права, ст. 63 Закону N 2262-XII, а також беручи до уваги те, що позивачу пенсію було призначено у 2008 році, після чого проводився її перерахунок, а не призначення, суд приходить до висновку, що розмір пенсії після чергового перерахунку не може бути меншим розміру визначеного раніше, а саме: постановою Подільського районного суду м. Києва від 30.03.2010р. у справі № 2-А-475/09.

Частинами четвертою, п`ятою статті 78 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 30.03.2010р. у справі № 2-А-475/09, з урахуванням ухвали Подільського районного суду м. Києва від 17.07.2017р. про роз`яснення цієї постанови, передбачено перерахування, раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням позовної вимоги, починаючи з 01 листопада 2008 року. Визначено також, що перерахунок необхідно провести у відповідності до ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням: посадового окладу -1253 (одна тисяча двісті п`ятдесят три) грн 00 коп., окладу за військового звання - 130 (сто тридцять) грн 00 коп., надбавки за вислугу років - 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн 05 коп., надбавки за роботу в умовах режимних обмежень - 187 (сто вісімдесят сім) грн 95 коп., надбавки за високі досягнення у праці - 933 (дев`ятсот тридцять три) грн 53 коп., доплати від суми пенсії -1340 (одна тисяча триста сорок) грн 00 коп., премії за вересень 2008 року -5791 (п`ять тисяч сімсот дев`яносто одна) грн 55 коп.

Таким чином, Головне управління ПФУ у м. Києві безпідставно зменшило з 01.11.2011р. розмір пенсії позивача, всупереч постанові Подільського районного суду м. Києва від 30.03.2010р. у справі № 2-А-475/09, якою перерахування розміру раніше встановленої пенсії визначено з 01.11.2008р., отже недоотримані пенсійні виплати підлягають донарахуванню та виплаті позивачеві.

Додатково суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У пункті 28 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пічкур проти України" (Заява N 10441/06) від 07 листопада 2013 року Європейський суд з прав людини зазначив, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. За наведених вище міркувань Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала ст. 14 Конвенції у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу (параграфи 51, 54).

У взаємозв`язку з наведеним слід зазначити, що низка Рішень Європейського суду з прав людини вказують на недопустимість припинення виплати призначеної пенсії, як законного майна, зокрема, це Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Суханов та Ільченко проти України" (Заяви N 68385/10 та N 71378/10) від 26 червня 2014 року, Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (Заяви N 23759/03 та N 37943/06) від 14 жовтня 2010 року.

Європейська соціальна хартія (переглянута), яка набрала чинності для України 01 лютого 2007 року, визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист. Сторони визнають метою своєї політики, яку вони запроваджуватимуть усіма відповідними засобами як національного, так i міжнародного характеру, досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися такі права та принципи: […] кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

У рішенні у справі/ "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Тому, припиняючи нарахування та виплату визначеної позивачу пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії є таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Щокін проти України", питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

Отже, встановлення відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на викладене слід дійти висновку, що припинення з 01.11.2011р. виплати позивачу пенсії у розмірі, перерахованому згідно з постановою Подільського районного суду м. Києва від 30.03.2010р. було здійснено не у спосіб та не на підставах, передбачених Законом 2262-XII та Законом N 1058-IV, а з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивачів і таке втручання не було законним.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату позивачу компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати недоотриманої частини пенсії, суд виходить з такого.

Правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі, врегульовано нормами Закону № 1058-IV та Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 р. № 2050-III (далі по тексту - Закон № 2050-III).

Відповідно до частини 2 статті 46 Закону № 1058-IV, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Так, за правилами ст. 1 Закону № 2050-III, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 вище зазначеного Закону передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі пенсії.

Статтями 3,4 Закону № 2050-III передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Вказані приписи Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" кореспондуються з положеннями Постанови Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 р. "Про проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати".

Зміст вищезазначених норм слід розуміти так, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер, дія вищенаведених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії), і компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування, тобто, чи самим підприємством, установою чи організацією добровільно або на виконання судового рішення.

Таким чином, оскільки нарахування та виплата позивачу відповідного доходу має відбуватись у зв`язку із призначенням пенсії за віком на виконання судового рішення, несвоєчасне нарахування зазначених сум сталось у зв`язку із неправомірною відмовою Головного управління ПФУ у м. Києві у нарахуванні та виплаті позивачу пенсії у раніше визначеному розмірі, тобто відбулось з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, а відтак позивач має право на стягнення компенсації втрати частини доходу за відповідний період.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що наявні підстави для застосування приписів Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та нарахування і стягнення компенсації позивачу втрати частини доходу за період з 01.11.2011 р. по фактичну дату розрахунку.

Відповідно до частин першої - п`ятої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Однак, відповідач не надав суду будь-яких доказів, які б підтверджували наявність правових підстав для припинення ним з 01.11.2011р. нарахування та виплати визначеного постановою Подільського районного суду м. Києва від 30.03.2010р. розміру пенсії позивача, як не довів і наявність правових підстав для зменшення її розміру.

Враховуючи ту обставину, що неправомірність дій відповідача полягала саме в зменшенні раніше визначеного розміру пенсії позивача, незаконній відмові у її виплаті, суд, на підставі статті 9 КАС України, з огляду на необхідність ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, вважає за потрібне вийти за межі позовних вимог.

Ураховуючи вищевикладене, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд приходить до висновку що права, свободи та інтереси позивача підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог у дані справі.

Враховуючи приписи пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» та відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України, враховуючи, що обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, судові витрати має бути компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За таких обставин суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві подати до суду звіт про виконання судового рішення у визначений судом строк.

На підставі вищевикладеного та керуючись положеннями статтями ст. ст. 2, 5 - 11, 14, 19, 72 - 77, 90, ст. ст. 241 - 246, 250, 251, 255, 382, Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в місті Києві задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, ) щодо зменшення з 01.11.2011р. розміру пенсії ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Подільським РУ ГУ МВС України в місті Києві 07.05.2011р., ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ).

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, ) проводити виплату пенсії ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Подільським РУ ГУ МВС України в місті Києві 07.05.2011р., ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ), перераховану на підставі постанови Подільського районного суду м. Києва від 30.03.2010р. № 2-А-475/09 з 01.11.2011р., а саме: посадового окладу -1253 (одна тисяча двісті п`ятдесят три) грн 00 коп., окладу за військового звання - 130 (сто тридцять) грн 00 коп., надбавки за вислугу років - 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн 05 коп., надбавки за роботу в умовах режимних обмежень - 187 (сто вісімдесят сім) грн 95 коп., надбавки за високі досягнення у праці - 933 (дев`ятсот тридцять три) грн 53 коп., доплати від суми пенсії -1340 (одна тисяча триста сорок) грн 00 коп., премії за вересень 2008 року -5791 (п`ять тисяч сімсот дев`яносто одна) грн 55 коп. та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії з 01.11.2011р.;

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, ) провести нарахування та виплату ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Подільським РУ ГУ МВС України в місті Києві 07.05.2011р., ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати недоотриманої частини пенсії з 01.11.2011р. по фактичну дату виплати недоотриманої частини пенсії.

5. Судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

6. Встановити судовий контроль за виконанням рішення суду:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, ) подати до Окружного адміністративного осуду міста Києва звіт про виконання рішення суду протягом п`ятнадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда