Справа № 360/1005/19
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 серпня 2019 року справа №360/1005/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Компанієць І.Д., Геращенка І.В., за участю секретаря судового засідання Тішевського В.В., представника позивача Полтєва Є.О., діючого за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у справі № 360/1005/19 (головуючий суддя І інстанції Шембелян В.С.), складене у повному обсязі 20 травня 2019 року у м. Сєвєродонецьк Луганської області за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування пункт 45 протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 18 січня 2019 року № 2 та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

11 березня 2019 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України про:

- визнання протиправним та скасування пункту 45 протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №2 від 18 січня 2019 року;

- зобов`язання Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 250 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2017 року, відповідно до Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (а.с. 3-8).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано пункт 45 протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 18 січня 2019 року №2. Зобов`язано Міністерство оборони України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до пункту б) частини 1 статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII у розмірі 250 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2017 року та здійснити її виплату в загальному розмірі 385 810,40 гривень (за вирахуванням отриманої ним вже суми в розмірі - 189,60 гривень). У задоволенні решти позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю (а.с. 62-65).

Не погодившись з судовим рішенням, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції рішення в частині задоволення позовних вимог та відмовити у задоволені позову в цій частині.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що згідно з довідкою, виданою Управлінням праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради від 10 вересня 2018 року № 9797, ОСОБА_1 отримав грошову компенсацію за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбачену ст. 48 Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII.

Відповідно до п.7 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII (в редакції на дату встановлення позивачу інвалідності), якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за її вибором.

Апелянт вважає, що після встановлення позивачу інвалідності внаслідок ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за вибором позивача ним була отримана одноразова компенсація, виплачена йому як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи, передбачена ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII (далі Закон № 796-XII), відтак відмова у виплаті спірної допомоги є правомірною.

Вважає, що посилання позивача на скасування Конституційним судом положень статті 60 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII є необґрунтованим, а норма ст. 60 Закону взагалі не розповсюджується на спірні правовідносини, оскільки на її підставі відповідач рішення не приймав, а сама ця норма (ст.60) не регулює питання виплати одноразової допомоги або компенсаційних сум (тобто тотожніх виплат) за однією правовою підставою (в даному випадку встановлення позивачу інвалідності), а передбачає право особи на різні (не аналогічні) виплати, пільги, передбачені іншими Законами.

На підтвердження правомірності своєї позиції відповідач посилається на практику Верховного Суду, викладену в постанові від 27 березня 2018 року в справі №760/8809/17. Вважає, що позивач здійснив волевиявлення щодо отримання відповідної допомоги (з огляду на неодноразові звернення протягом 9 місяців).

Зазначено, що суд першої інстанції дійшов хибних висновків при використання для вирішення даної справи висновків по справі № 360/3475/18 (а.с. 70-73).

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Луганського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України із заявою та пакетом документів, необхідним для виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням в червні 2017 року ІІІ групи інвалідності, яка пов`язана з виконанням військової служби з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що визнається сторонами в позові та відзиві.

У лютому 2019 року позивач отримав копію витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 18 січня 2019 року № 2, відповідно до п.45 якого, позивачу відмовлено в призначенні та виплаті цієї допомоги, оскільки він згідно з довідкою, виданою Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради від 10 вересня 2018 року № 9797 отримав грошову компенсацію за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбачену Законом України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а отже ОСОБА_1 не має права на одержання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (а.с.11-12).

Таке рішення комісія прийняла з посиланням на вимоги п. 7 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (Закону № 2011-XII).

Спірним питанням даної справи є правомірність відмови позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі 250 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2017 року, у зв`язку з отриманням ним допомоги (компенсаційної виплати) у зв`язку з встановленням позивачу інвалідності на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII в розмірі 189,60 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, вийшов за межі позовних вимог та, зокрема, зобов`язав відповідача призначити позивачу одноразову грошову допомогу на підставі вимог пункту б) частини 1 статті 16-2 Закону №2011-XII в розмірі 250 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2017 року - в сумі 386 000 гривень та здійснити її виплату за вирахуванням отриманої ним вже суми одноразової компенсації в розмірі - 189,60 гривень відповідно до абзацу 1 статті 48 Закону №796-ХІІ, тобто: в загальній сумі: 385 810,40 гривень (386 000-189,60).

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з рішенням суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі Закон № 2011-ХІІ).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 2011-ХІІ, сфера дії цього закону поширюється, зокрема на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом б) частини 1 статті 16-2 Закону №2011-XII (в редакції Закону № 2004-VIII від 06 квітня 2017 року) передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Постановою Кабінетом Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі Порядок №975).

Відповідно до вимог пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.

Відповідно до абзацу 1 статті 48 Закону №796-ХІІ одноразова компенсація виплачується учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали особами з інвалідністю внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації наслідків інших ядерних аварій, особам, які брали участь у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, які стали особами з інвалідністю внаслідок відповідних ядерних аварій та випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, дружинам (чоловікам), якщо та (той) не одружилися вдруге, померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, участю у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, сім`ям, які втратили годувальника, та батькам померлого із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, дітям з інвалідністю, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 № 760 затверджений порядок виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян (далі Порядок №760).

Пунктом четвертим Порядку №760 визначено, що одноразова компенсація виплачується в розмірах, установлених постановою Кабінету Міністрів України від 14 травня 2015 р. № 285 Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України .

Підпунктом 1 пункту 1 постановою Кабінету Міністрів України від 14 травня 2015 р. № 285 Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України закріплено, що інвалідам III групи установлено розмір виплат, передбачених статтями 36 і 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи - 189,60 гривні.

Пунктом 9 Порядку №760 визначено, що особам, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та інших законодавчих актів і визнані учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплата одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров`ю, або сім`ям у зв`язку з втратою годувальника здійснюється відповідно до одного із таких законодавчих актів залежно від причин заподіяння шкоди здоров`ю або смерті годувальника.

Отже, у зв`язку з встановленням позивачу 3-ї групи інвалідності в нього одночасно виникло право на отримання як одноразової компенсації за Законом № 796-XII так і на отримання одноразової грошової допомоги за Законом №2011-XII.

Згідно з частиною 7 статті 16-3 Закону №2011-XII якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за її вибором.

Отже ця норма, передбачена частиною 7 статті 16-3 Закону №2011-XII, виключає можливість здійснення виплати і одноразової грошової допомоги і одноразової компенсації особі, яка одночасно має право на їх отримання.

Таким чином, зазначена норма, передбачена частиною 7 статті 16-3 Закону №2011-XII, наділяє таку особу правом вибору відповідної допомоги (компенсаційної виплати), виплата яких передбачена різними Законами України.

Оскільки, саме за вільним вибором позивача мала здійснюватися виплата однієї з зазначених сум, для вирішення цієї справи по суті істотне значення мають обставини отримання позивачем одноразової компенсації, передбаченої статтею 48 Закону №796-ХІІ, які свідчать про фактичну реалізацію позивачем такого права вибору.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з твердженням апелянта, що позивач здійснив волевиявлення та отримав одноразову компенсацію, передбаченої статтею 48 Закону №796-ХІІ, з огляду на наступне.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року в справі №360/3475/18 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії встановлено такі обставини стосовно факту отримання позивачем допомоги за Законом № 796-XII (а.с.55-60).

ОСОБА_1 , 13 червня 2017 року медико-соціальною експертною комісією Міністерства охорони здоров`я України в Луганській області визнано інвалідом ІІІ групи, захворювання якого пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації аварії на ЧАЕС, про що 28 серпня 2017 року видано свідоцтво серії НОМЕР_1 .

01.09.2017 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсації, та пільг, згідно якої просив призначити компенсацію учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи.

08 вересня 2017 року рішенням управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради позивачу призначено одноразову компенсацію як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, на підставі статті 48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у сумі 189,60 грн.

Факт виплати позивачу вказаної допомоги підтверджується платіжним дорученням від 11 жовтня 2017 року № 3309 у сумі 189,60 грн.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача із заявами, в яких просив надати реквізити, необхідних для повернення призначеної одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, на підставі статті 48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у сумі 189,60 грн., оскільки вказану одноразову компенсацію не використовував та відмовляється від неї, також посилався на ті обставини, що заяву про отримання вказаної компенсації написав не він, а його дружина, а він має намір отримати допомогу на підставі висновку, складеного Луганським обласним військовим комісаріатом від 23 травня 2018 року № ВС-554/ОГД-163 щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги.

Судом першої та апеляційної інстанції в справі №360/3475/18 встановлено, що заяву на отримання одноразової компенсації від 01 вересня 2017 року, на підставі якої була здійснена її виплата, до Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради дійсно подала дружина позивача, отже судом підтверджено, що позивач особисте заяву не подавав та не висловлював своє волевиявлення на отримання зазначеної допомоги.

Таким чином, судовими рішеннями в справі №360/3475/18, що набрали законної сили, відносно позивача встановлено факт призначення та виплати позивачу за платіжним дорученням від 11 жовтня 2017 року № 3309 одноразової компенсації в сумі 189,60 грн. на підставі заяви, що подав не ОСОБА_1 власноручно, а його дружина.

Ці обставини мають преюдиційне значення згідно з вимогами ч.4 ст. 78 КАС України і не доказуються при розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України.

Отже, судом встановлено, що отримання ОСОБА_1 компенсації на підставі статті 48 Закону № 796-XII відбулося не за його заявою, а за заявою його дружини.

Зазначений факт спростовує висновок відповідача/апелянта, що виплата одноразової компенсації відбулася за вільним вибором ОСОБА_1 , тому застосування відповідачем вимог п.7 ст.16 Закону № 2011-XII як підстави для відмови позивачу у здійсненні виплати одноразової грошової допомоги визнається судом необґрунтованим, що є підставою для визнання судом оскарженого рішення протиправним та скасування його.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим посилання апелянта на неможливість використання висновків суду по справі № 360/3475/18, з огляду на положення ч.4 ст.78 КАС України, в якій вказано, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, позивач отримав одноразову компенсацію відповідно до вимог статті 48 Закону № 796-ХІІ в розмірі - 189,60 грн. не з власного вибору, повернути її не має можливості через відсутність правового регулювання процедури повернення такої виплати до Державного бюджету України, а норма, передбачена частиною 7 статті 16-3 Закону №2011-XII, виключає можливість отримання обох виплат особою, яка має право на їх отримання одночасно.

Сам факт неодноразового звернення позивача до судових органів та до управління соціального захисту населення (на які посилається відповідач в апеляційній скарзі) з вказаними вимогами свідчить про те, що ним зроблено вибір на користь виплати одноразової грошової допомоги на підставі Закону № 2011-XII.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи відповідно до вимог Закону №2011-XII, що тягне за собою визнання протиправним та скасування пункт 45 протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 18 січня 2019 року №2 із зобов`язанням Міністерство оборони України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до пункту б) частини 1 статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII у розмірі 250 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2017 року та здійснити її виплату.

Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції частині визначення розміру спірної допомоги у грошовому еквіваленті, оскільки, по-перше, позивач не заявляв такі вимоги, по-друге, це є втручанням в дискреційні повноваження відповідача.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне змінити резолютивну частину рішення суду та виключити словосполучення «в загальному розмірі 385810,40 гривень (за вирахуванням отриманої ним вже суми в розмірі 189,60 гривень)».

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги посилання відповідача/апелянта та практику Верховного Суду в справі № 760/8809/17 від 27.03.2018 року, оскільки в зазначеній справі йде мова про отримання допомоги за особистим волевиявленням сторони. В даній справі судом першої та апеляційної інстанції враховується рішення Луганського окружного адміністративного суд у справі №360/3475/18 ( яка є набрала законної сили та є чинною)в якій встановлені інші обставини, що мають преюдиційне значення при розгляді цієї справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось.

статтями 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у справі № 360/1005/19 змінити.

В третьому абзаці резолютивної частини Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у справі № 360/1005/19 виключити словосполучення «в загальному розмірі 385810,40 гривень (за вирахуванням отриманої ним вже суми в розмірі 189,60 гривень)».

В іншій частині рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у справі № 360/1005/19 залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 14 серпня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 серпня 2019 року.

Судді Т.Г.Арабей

І.Д. Компанієць

І.В. Геращенко