Справа № 640/15124/19
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2019-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

15 серпня 2019 року м. Київ № 640/15124/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Амельохін В.В., розглянувши заяву про забезпечення позову до пред`явлення позову

за заявоюПриватного акціонерного товариства «Київський річковий порт»
доДержавної служби геології та надр України

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Київський річковий порт» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з заявою (з урахуванням уточненої заяви) до пред`явлення позову про забезпечення позову шляхом зупинення дії пункту 2 наказу Державної служби геології та надр України від 09.08.2019р. №266 «Про поновлення, зупинення дії, анулювання спеціальних дозволів на користування надрами, встановлення термінів на усунення порушень та внесення змін до наказів» в частині зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами №672 від 05.11.1996р., виданого ПАТ «Київський річковий порт» і пункту 1 Додатку 2 до наказу Державної служби геології та надр України від 09.08.2019р. №266 «Перелік спеціальних дозволів на користування надрами, дію яких зупинено» до набрання законної сили судовим рішенням у справі №640/15124/19.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову заявник посилався на те, що ПАТ «Київський річковий порт» 05.11.1996р. отримано Спеціальний дозвіл на користування надрами № 672, вид користування надрами: видобування корисних копалин (піску), виданий Державною службою геології та надр України.

09 серпня 2019 року Державною службою геології та надр України винесено наказ № 266 «Про поновлення, зупинення дії, анулювання спеціальних дозволів на користування надрами, встановлення термінів на усунення порушень та внесення змін до наказів» згідно якого зупинено дію спеціального дозволу № 672 виданого Приватному акціонерному товариству «Київський річковий порт».

Як зазначає заявник, інформація про наказ з`явилась на офіційному сайті Державної служби геології та надр України 13 серпня 2019 року, на адресу ПАТ «КИЇВПОРТ» даний документ не надходив.

Відповідно до наказу № 266 прийнятого Державною службою геології та надр України зазначено, що відповідно до пунктів 22 та 23 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 № 615 (далі - Порядок), у зв`язку із наявністю підстав для поновлення, зупинення дії, анулювання спеціальних дозволів на користування надрами та враховуючи пропозиції Комісії з питань надрокористування (протокол від 08.08.2019 № 8/2019), вирішено: Зупинити дію спеціальних дозволів на користування надрами згідно з переліком, наведеним у додатку 2 до цього наказу. Згідно додатку 2 до Наказу № 266 «Перелік спеціальних дозволів на користування надрами, дію яких зупинено» пунктом 1 зупинено дію спеціального дозволу № 672, що виданий Приватному акціонерному товариству «Київський річковий порт» та зазначено підставою зупинення підпункти 1,4 пункту 22 Постанови КМУ № 615.

Центральним міжрегіональним відділом Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології та надр України проведено планову перевірку ПАТ «Київпорт», за результатами якої складено акт перевірки 01.07.2019 №06-06/22/2019-23/п (153) дотримання вимог законодавства у сфері видобування корисних копалин (металічні руди, неметалічні корисні копалини, горючі тверді корисні копалини).

На підставі акту складено припис від 01.07.2019 №1245-14/06.

На переконання заявника, зазначена перевірка проведена з грубим порушенням норм чинного законодавства України, в зв`язку з чим є протиправною, а рішення контролюючого органу, прийняті за її результатами - недійсними, з наступних підстав.

Відповідно до позиції Державної регуляторної служби України щодо наявності повноважень у органів державного нагляду (контролю) на проведення перевірок й права підприємців не допускати їх до проведення перевірок за відсутності затверджених уніфікованих форм актів, що складаються за результатами перевірок, закріплено, що правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон).

Згідно з положеннями частини п`ятнадцятої статті 4 Закону про нагляд (контроль) при здійсненні заходів державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані використовувати виключно уніфіковані форми актів. Положеннями частини другої статті 5 Закону про нагляд (контроль) встановлено, що орган державного нагляду (контролю) визначає у віднесеній до його відання сфері критерії, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності. Залежно від ступеня ризику органом державного нагляду (контролю) визначається періодичність проведення планових заходів державного нагляду (контролю). Критерії, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності та визначається періодичність проведення планових заходів державного нагляду (контролю), затверджуються Кабінетом Міністрів України за поданням органу державного нагляду (контролю). Залежно від ступеня ризику орган державного нагляду (контролю) визначає перелік питань для здійснення планових заходів (далі - перелік питань), що затверджується наказом такого органу.

Уніфіковані форми актів з переліком питань затверджуються органом державного нагляду (контролю) та оприлюднюються на його офіційному веб-сайті протягом п`яти робочих днів з дня затвердження у порядку, визначеному законодавством. Виключно в межах переліку питань орган державного нагляду (контролю) залежно від цілей заходу та ступеня ризику визначає питання, щодо яких буде здійснюватися державний нагляд (контроль), та зазначає їх у направленні на перевірку. Методика розроблення критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності та визначається періодичність проведення планових заходів державного нагляду (контролю), та Методика розроблення уніфікованих форм актів, що складаються за результатами проведення планових (позапланових) заходів державного нагляду (контролю), розробляються Державною регуляторною службою України, і затверджуються Кабінетом Міністрів України. Статтею 10 Закону про нагляд (контроль) суб`єкту господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю), серед іншого, надано право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення державного нагляду (контролю), якщо:

державний нагляд (контроль) здійснюється з порушенням передбачених законом вимог щодо періодичності проведення таких заходів;

органом державного нагляду (контролю) не була затверджена та оприлюднена на власному офіційному веб-сайті уніфікована форма акта, в якій передбачається перелік питань залежно від ступеня ризику.

Під час проведення перевірки ПАТ «Київський річковий порт» Державна служба геології та надр України не мала затверджених уніфікованих форм актів та не були оприлюднені на її офіційному сайті. Отже, припис винесений на підставі незаконної перевірки не може бути підставою для зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами.

Таким чином, на думку заявника, вказане вище значно ускладнює ефективне поновлення порушених прав заявника, навіть у разі задоволення позову.

Розглянувши заяву про забезпечення адміністративного позову, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 150 КАС України за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Виходячи з положень наведеної статті, підставами вжиття заходів забезпечення позову є: очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; неможливість захисту прав, свобод та інтересів без вжиття таких заходів; якщо для відновлення прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Суд у порядку забезпечення адміністративного позову на підставі ст. 151 КАС України може відповідною ухвалою може заборонити вчиняти певні дії.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими вимогами. Співмірність, зокрема, полягає в тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову за вартістю.

Так, законодавець необхідність вжиття заходів забезпечення позову в адміністративній справі пов`язує з наявністю таких ризиків: по-перше, істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення у разі невжиття таких заходів, по-друге, істотне ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту прав позивача у разі невжиття таких заходів, по-третє, очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та відповідне порушення прав, свобод або інтересів.

Суд вважає, що визначений даною ухвалою спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, водночас, вжиття визначених судом заходів забезпечення позову не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а насамперед спрямоване лише на забезпечення права позивача доступу до правосуддя в Україні та збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.

Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи від 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» (Заява № 11901/02) зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Так, з аналізу наданих матеріалів, суд прийшов до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення в цьому спорі, у разі задоволення позовних вимог заявника.

З огляду на викладене, суд погоджується з заявником, що виконання рішення суду у разі невжиття заходів до забезпечення позову, фактично не призведе до юридичних наслідків, що матиме наслідком незахищеності прав та інтересів заявника у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням наведених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви Приватного акціонерного товариства «Київський річковий порт» про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 150-154, 156, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву Приватного акціонерного товариства «Київський річковий порт» про забезпечення позову - задовольнити.

Зупинити дію пункту 2 наказу Державної служби геології та надр України від 09.08.2019р. №266 «Про поновлення, зупинення дії, анулювання спеціальних дозволів на користування надрами, встановлення термінів на усунення порушень та внесення змін до наказів» в частині зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами №672 від 05.11.1996р., виданого ПАТ «Київський річковий порт» та пункту 1 Додатку 2 до наказу Державної служби геології та надр України від 09.08.2019р. №266 «Перелік спеціальних дозволів на користування надрами, дію яких зупинено».

Ухвала набирає чинності з 15.08.2019р. і підлягає негайному виконанню на підставі ч. 1 ст. 156 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання до 15.08.2022р.

Стягувачем у виконавчому провадженні, відкритому на підставі даної ухвали, є Приватне акціонерне товариство «Київський річковий порт» (м. Київ, 04071, вул. Верхній Вал, 70, )

Боржник: Державна служба геології та надр України (03057, м. Київ, вул. Антона Цедіка, 16, )

Відповідно до частини статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Амельохін