Справа № 300/486/19
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції : Остап`юк С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/6707/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Затолочного В.С., Кузьмича С.М.

за участю секретаря судового засідання: Дроздовської Ю.А.

представника позивача: Харчука М.Т.

представника апелянта: Бондара О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року у справі № 300/486/19 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Інвестиційно-будівельна компанія «Західспецбуд» до Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ :

06.03.2019р. позивач Товариства з обмеженою відповідальністю Інвестиційно-будівельна компанія «Західспецбуд» (надалі ТОВ «Західспецбуд») звернувся в суд з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11.12.2018р. № та № .

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.05.2019р. позов задоволено.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Головне управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.05.2019р. скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові.

Представник позивача Харчук М.Т. в судовому засіданні просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник апелянта Бондар О.М. в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу із підстав у ній зазначених.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

На підставі направлення ГУ ДФС в Івано-Франківської області від 15.11.2018 р. № 2326, наказу ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 14.11.2018 р. № 1783 податковим органом з 15.11.2018р - 21.11.2018р. проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Західспецбуд» за період з 01.12.2017р. по 31.01.2018р. з питань правильності визначення, повноти нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ «Центрбудпостач» що підтверджується актом перевірки від 28.11.2018р. № 1199/09-19-14-11/39345683. (а.с. 16 )

Зокрема, в акті перевірки зазначено виявлені в ході перевірки наступні порушення, а саме порушення ТОВ «Західспецбуд»:

- п.198.1, 198.3, 198.6 ст.198,п.201.1 ст.201 ПК України в результаті чого завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в сумі 581 235 гривень, в тому числі за січень 2018 року в розмірі 581 235 гривень;

- п.198.1, 198.3, 198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 ПК України в результаті чого занижено податкові зобов`язання на загальну суму 18 765 гривень, в тому числі за січень 2018 року на суму 18 765 гривень.

11.12.2018р. на підставі акту перевірки №1199/09-19-14-11/39345683 від 28.11.2018р. контролюючий орган прийняв податкові повідомлення-рішення яким збільшено суму грошового зобов`язання:

- № яким визначено грошове зобов`язання - сума завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду - на загальну суму - 581235 грн.;

- № від 11.12.2018р. яким визначено грошове зобов`язання за основним платежем - 18765 грн., застосовано штрафні санкції на суму - 4691 грн., на загальну суму - 23456,00 грн.

Висновки контролюючий орган обґрунтовує неможливістю реального здійснення господарських операцій позивача ТОВ «Західспецбуд» з контрагентом ТзОВ «Центрбудпостач» протягом грудня 2017 р.

Зокрема, контролюючий орган дійшов висновку, що позивач в грудні 2017 року безпідставно відобразив в бухгалтерському обліку операції по оформлених документах на придбання ремонтно-будівельних робіт від ТОВ «Центрбудпостач» в сумі 3 600 000, 97 гривень, в тому числі податку на додану вартість в розмірі 600 000, 16 гривень згідно податкових накладних за № 231, № 232 від 29.12.2017. Реальність здійснення господарських операцій позивача від ТОВ «Центрбудпостач» в грудні 2017 року спростовується відсутністю в останнього: власних або орендованих основних фондів, що необхідні для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства; операції щодо оренди приміщень для зберігання придбаного товару та виробничих засобів для здійснення ремонтно-будівельних робіт; достатньої кількості трудових ресурсів з відповідними фаховими знаннями для виконання задекларованого обсягу робіт; власних або орендованих складських приміщень, угоди на зберігання товарно-матеріальних цінностей, транспортних засобів, посередників у транспортуванні.

Податковий орган вважає, що вищевказані обставини призвели до заниження податку на додану вартість ТОВ «Західспецбуд» в грудні 2017 р.

Оцінюючи спірні правовідносини суд першої інстанції аналізуючи п.п. 14.1.27п. 14.1ст. 14, п. 185.1 ст. 185, п.187 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 189.1 ст. 189, п.п. 192.1.1. п.192.1 ст.192, п. 198.1, п.198.2, п.198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201, п. 200.1 ст. 200, п. 200.4 ст. 200 ПК України, ст.1, ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» дійшов висновку про те, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість у відповідності до вимог цього кодексу є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Тобто, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Проте, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або у разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Щодо доводів апелянта про неможливість реального здійснення господарських операцій ТзОВ «Західспецбуд» із ТзОВ «Центрбудпостач» колегія зазначає наступне.

З матеріалів справи видно, що основним видом діяльності позивача ТОВ «Західспецбуд» є будівництво водних споруд, електромонтажні роботи, монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування, оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням, оптова торгівля залізними виробами, водопровідним і опалювальним устаткованням і приладдям до нього, будівництво житлових і нежитлових будівель (основний), будівництво доріг і автострад.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються, зокрема, на принципі відповідності доходів і витрат. Для визначення фінансового результату звітного періоду необхідно порівняти доходи звітного періоду з витратами, що були здійснені для отримання цих доходів. При цьому доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення незалежно від дати надходження або сплати коштів.

п. 198.3 ст. 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватись в оподаткованих операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Із змісту п.198.6 ст.198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 ст. 201 ПК України.

Згідно п.201, п.200.2, п.200.4 ст.200 ПК України сума ПДВ, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від`ємному значенні, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначає, що витрати як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Отже, необхідною умовою для віднесення до податкового кредиту сплачених у ціні товарів (робіт, послуг) сум податку на додану вартість є факт їх придбання з метою використання в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку.

Аналіз норм чинного законодавства свідчить про те, що витрати, які враховуються при визначенні об`єкта оподаткування та податковий кредит формуються за наслідками реальної господарської операції, що підтверджується первинними документами в рамках господарської діяльності платника податків.

ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлені вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Відповідно до даної норми підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

При цьому, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Тобто, господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Разом з тим, відповідно до принципу змагальності суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

Як видно з матеріалів справи, між Департаментом будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації та Товариством з обмеженою відповідальністю Інвестиційно-будівельної компанії «Західспецбуд», а також між Управлінням освіти Снятинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області та позивачем укладено договори підряду на виконання підрядних робіт та договори виконання робіт: капітального ремонту даху: спального корпусу № 1 Снятинського психоневрологічного інтернату, Устянської, Задубрівської загальноосвітніх шкіл І - ІІІ ступенів Снятинського району, Хімчинської загальноосвітньої шкіл І - ІІІ ступенів Косівського району; капітального ремонту дитячого садка в селі Задубрівці, Задубрівського сілького будинку культури Снятинського району Івано-Франківської області; капітального ремонту: Підвисоцької, Ганьківської загальноосвітніх шкіл І-ІІІ ступенів; будівництва народного дому з глядацьким залом на 200 місць в селі Белелуя; нового будівництва каналізаційних мереж та споруд: в Попельниківському ДНЗ, (Проведення заходів з охорони підземних вод та ліквідації джерел їх забруднення в Попельниківському ДНЗ), Заболотівській, Прутівській, Будилівській загальноосвітніх школах І - ІІІ ступенів, Кулачківській загальноосвітній школі І - ІІ ступенів, Келихівській загальноосвітній школі І ступенів Снятинського району Івано-Франківської області (т. ІІ а. с. 52 - 58, 95 - 98, 137 - 143, 174 - 180, 207 - 213, 250 - 255; т ІІІ а. с. 34 - 40, 107 - 113, 148 - 154, 204 - 212; т. ІV а. с. 7 - 11, 42 - 46, 86 - 90, 120 - 123, 148 - 152, 177 - 181, 212 - 216).

На виконання вказаних договорів затверджено договірні ціни; складено локальні кошториси з розрахунками договірних ціни; підписано відомості ресурсів локальних кошторисів, протокол погодження договірної ціни; складено розрахунки, плани фінансування, поквартальне завдання виконання будівельно-монтажних робіт; підписано Договори на виконання експертизи проекту будівництва; складено довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат; підписано акти приймання виконаних будівельних робіт, відомість ресурсів до Актів виконаних робіт (т. ІІ а. с. 59 - 93, 99 - 135, 144 - 172, 181 - 205, 214 - 249; т. ІІІ а. с. 2 - 32, 41 - 105, 114 - 144, 155 - 202, 213 - 250; т. ІV а. с. 1 - 5, 12 - 40, 47 - 84, 91 - 118, 124 - 146, 153 - 175, 182 - 210, 217 - 242).

29.12.2019р. позивач ТОВ Інвестиційно-будівельної компанії «Західспецбуд» уклав з ТОВ «Центрбудпостач» договір субпідряду за № 01/12/17 щодо виконання ремонтно-будівельних робіт в обсязі, передбаченому погодженими сторонами кошторисами виконання якого підтверджується локальними кошторисами з розрахунком договірних цін; затвердженими договірними цінами, відомостями ресурсів до локальних кошторисі; довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрат; актами приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2017 року; договорами оренди складського приміщення №01/01 від 01 січня 2017 року; актом прийому передачі нерухомого майна в оренду від 01.01.2017 р.; договором №02/12/17 від 29.12.2017 р.; наказом по ПП «ТЕНКО» по особовому складу від 12 червня 2018 року; договором оренди нежитлового приміщення від 17 серпня 2017 року; актом прийому передачі нежитлового приміщення від 17 серпня 2017 року; договором №03/12/17 від 29.12.2017 р, податковою накладною за № 231 від 29.12.2017р., податковою накладною за № 232 від 29.12.2017 (т. І а. с. 44 - 268).

ТзОВ «Західспецбуд» здійснив оплату за ремонтно-будівельні роботи згідно договору від 29.12.2017р. у сумі 1 332 4387, 31 гривень та 266 487, 66 гривень податку на додану вартість, а також в сумі 244 575, 83 гривень та 48 915, 17 гривень податку на додану вартість, що підтверджується платіжними дорученням за № 8 від 22.01.2018 та за №12 від 31.01.2018 (т. І а. с. 270 - 273).

Таким чином, позивач надав, а суд першої інстанції оцінив докази та встановив подальший рух активів у процесі здійснення господарської діяльності, а також наявність ділової мети у цих операціях.

Доводи податкового органу про відсутність у деяких первинних документах - необхідних реквізитів а саме: не зазначення дати складення, відсутність посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, прізвища відповідальних осіб від замовника та підрядника тощо колегія суддів не приймає до уваги, оскільки це не є підставами для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Також, доводи апелянта про порушення його контрагентом вимог податкового законодавства є неприйнятними з огляду на те, що за умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об`єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальником послуг правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення отримувача послуг права на валові витрати чи податковий кредит.

Колегія суддів не приймає також до уваги доводи апелянта який обгранковує свої висновки покликаючись на пояснення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та вирок Сихівського районного суду м. Львова від 06.03.2018 р. у відношенні директора ПП «Екоагробуд» ОСОБА_6 який є одночасно директором і засновником контрагента ТОВ «Центробудпостач» з мотивів того, що самі по собі пояснення та наявність вироку суду який не стосується даної справи не є достатніми та допустимими доказами відсутності реального здійснення господарських операцій. Такі докази не спростовують факту зміни майнового стану позивача, як добросовісного платника податків внаслідок здійснення господарських операцій із контрагентом-постачальником.

Щодо доводів апелянта що контрагент ТОВ «Центрбудпостач» не міг проводити роботи одночасно на декількох об`єктах ТзОВ «Західспецбуд» колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на те, що такий вид доказів, як припущення в адміністративному судочинстві відсутній.

Апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що законодавством не пред`являються вимоги до суб`єктів підприємницької діяльності стосовно кількості працівників у штаті підприємства, наявність тих чи інших основних фондів, зокрема, складських приміщень, транспортних засобів тощо для здійснення господарської операції. Проте, податковий орган має довести, що відсутність таких ресурсів унеможливила в кожному конкретному випадку реальну виконання правочину.

Посилаючись на положення конституційного принципу персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку контрагентом (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

Колегія суддів зазначає, що висновки суду першої інстанції апелянтом не спростовані. Податковий орган не надав суду жодних доказів, які підтверджували б те, що укладення договору, на підставі яких виникли взаємовідносини між позивачем та контрагентом, не відповідали дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав та обов`язків.

Апеляційний суд звертає увагу на ту обставину що під час розгляду справи апелянт відповідно до вимог ч.2 ст.77 КАС України не спростував достовірність відомостей первинних та розрахункових документів, поданих платником податків позивачем по справі на підтвердження факту реальності здійснення господарських операцій за спірними правочином, не доведено неможливості проведення господарських операцій з урахуванням фізичних характеристик товару, просторових та часових факторів, економічних чинників, не подано доказів відсутності руху активів у процесі здійснення господарської операції, доказів відсутності зміни стану та структури активів, зобов`язань чи власного капіталу сторін спірних правочинів, доказів отримання майнової вигоди чи права на таку вигоду будь-кого з учасників операції виключно шляхом зменшення бази оподаткування з певного податку та/або отримання коштів із Державного бюджету України за одночасної відсутності об`єктивної можливості отримати майнову вигоду від цієї операції в інший спосіб, доказів отримання товарів (робіт, послуг) від іншої особи ніж сторона за правочином.

Отже, податковий орган не довів жодними належними та допустимими доказами наявності обставин, які б свідчили про порушення позивачем податкового законодавства, наявність яких би призводила до невизнання права останнього на формування спірних сум податкових вигод та не доведено законності та обґрунтованості оскаржуваних рішень. Доводи, покладені відповідачем в основу висновків акта перевірки та оскаржуваних рішень, по суті ґрунтуються на припущеннях та недоведених обставинах, з огляду на що висновки акта перевірки не можуть бути підставою для висновків про порушення позивачем податкового законодавства за відносинами із зазначеними контрагентом та підставою для прийняття спірних рішень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки відповідач як суб`єкт владних повноважень діяв не у спосіб передбачений Законом та Конституцією України. Господарські операції здійснено на підставі даних про реальні господарські операції які підтверджуються усіма первинними та обліковими документами та є правомірними, а податкові повідомлення-рішення від 11.12.2018р. № та № є протиправними.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки колегії суддів.

В ст.242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року у справі № 300/486/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Строк оскарження постанови, в якій оголошено вступну та резолютивну частину судового рішення обчислюється з дня складення постанови у повному обсязі.

Суддя Н.В. Бруновська

Суддя В.С. Затолочний

Суддя С.М. Кузьмич

Постанова складена в повному обсязі 16.08.2019р.