Справа № 640/6586/19
Суддя: Шишов О.О.
Дата ухвалення: 2019-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 серпня 2019 року

Київ

справа №640/6586/19

адміністративне провадження №К/9901/20967/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Шишова О.О.,

суддів - Дашутіна І.В., Яковенка М.М.

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 квітня 2019 року

на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2019 року

у справі № 640/6586/19

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства фінансів України

про зобов`язати вчинити дії,-

установив:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Міністерства фінансів України, в якому просила стягнути з Міністерства фінансів України на її користь:

- середню заробітну плату за весь час відсторонення від виконання посадових обов`язків за період з 27.11.2017 по 31.05.2018 за 100 робочих днів в розмірі 146252,00 грн.;

- грошові кошти у вигляді допомоги по тимчасовій непрацездатності в межах оплати перших п`яти днів непрацездатності, відповідно до листків непрацездатності за періоди з 27.07.2017 по 24.11.2017, з 01.03.2018 по 07.03.2018, з 04.06.2018 по 15.06.2018;

- моральну шкоду у розмірі 400000,00 грн.;

- зобов`язати Міністерство фінансів України, як страхувальнику відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», вчинити необхідні дії для оплати за рахунок Фонду соціального страхування днів тимчасової непрацездатності починаючи з шостого дня непрацездатності на підставі листків непрацездатності за періоди: 27.07.2017 по 24.11.2017, з 01.03.2018 по 07.03.2018, з 04.06.2018 по 15.06.2018.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.04.2019 відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог про стягнення з Міністерства фінансів України на користь ОСОБА_1 середньої заробітної плати за весь час відсторонення від виконання посадових обов`язків за період з 27.11.2017 по 31.05.2018 за 100 робочих днів в розмірі 146252,00 грн.

В іншій частині позовних вимог, ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.04.2019 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Не погоджуючись з ухвалою суду про відмову у відкритті провадження в частині позовних вимог, позивач подала апеляційну скаргу.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2019 року апеляційну скаргу залишено без задоволення.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження в частині позовних вимог про стягнення з Міністерства фінансів України на користь ОСОБА_1 середньої заробітної плати за весь час відсторонення від виконання посадових обов`язків за період з 27.11.2017 по 31.05.2018 за 100 робочих днів в розмірі 146252,00 грн., суди попередніх інстанцій виходили з того, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 листопада 2018 року, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2019 року, по справі № 826/8945/18суду, які набрали законної сили, було відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час відсторонення з роботи за період з 27 липня 2017 року по 31 травня 2018 року, тобто, такі вимоги були розглянуті на тих доводах та обгрунтуваннях сторін, що наявні в справі.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав до Верховного Суду касаційну скаргу.

У касаційній скарзі скаржник, окрім іншого, посилається на те що, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку, про те, що вимога про стягнення середньої заробітної плати за весь час відсторонення від виконання посадових обов`язків за період з 27.11.2017 по 31.05.2018 вже була розглянута під час провадження по справі № 826/8945/18, оскільки в даному випадку позивач наводить інші обґрунтування.

Ухвалою Верховного Суду від 01 серпня 2019 року касаційну скаргу було залишено без руху з установленням скаржнику строку для усунення її недоліків шляхом надання пояснень в чому саме полягає відмінність обґрунтувань вимог зазначених останнім в позовних заявах у справах 826/8945/18 та 640/6586/19.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 01 серпня 2019 року, ОСОБА_1 було подано до суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги.

У своїй заяві скаржник, зокрема, посилається на те, що під час звернення до суду вперше (по справі №826/8945/18), позовна заява не містила вимоги про застосування аналогії закону, під час звернення до суду вдруге (по справі №640/6586/19), позивачем було враховано висновок та обґрунтування судового рішення по справі №826/8945/18. Вказане, на думку скаржника, свідчить про нетотожність позовних заяв по справі №826/8945/18 та по справі №640/6586/19.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд дійшов до наступного.

Відповідно до частини другої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені в пунктах 3, 4, 5, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно із пунктом 5 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Положеннями пункту 2 частини другої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження, суди попередніх інстанцій виходили з того, що ОСОБА_1 вже зверталась з позовом до Міністерства фінансів України в межах розгляду справи № 826/6586/19 в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства фінансів України №179-о від 31 травня 2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким Директора Департаменту співробітництва з міжнародними організаціями Міністерства фінансів України ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну службову відповідність;

- стягнути з Міністерства фінансів України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час відсторонення з роботи за період з 27 липня 2017 року по 31 травня 2018 року за 104 робочих дні;

- відшкодувати за рахунок Міністерства фінансів України ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 24 852,00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.11.2018р. у справі № 826/8945/18 залишеним в силі постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 104.03.2019р. адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства фінансів України №179-о від 31 травня 2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким Директора Департаменту співробітництва з міжнародними організаціями Міністерства фінансів України ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну службову відповідність. В іншій частині позову відмовлено.

Тобто, вказаним вище рішенням суду, що набрало законної сили та не оскаржувалось стороною позивача, було відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час відсторонення з роботи за період з 27.07.2017 по 31.05.2018, тобто, такі вимоги були розглянуті на тих доводах та обгрунтуваннях сторін, що наявні в справі.

Посилання скаржника на те, що в даній справі заявлено вимоги про стягнення з відповідача середньої заробітної плати за весь час відсторонення від виконання посадових обов`язків за період з 27.11.2017 по 31.05.2018, на противагу періоду, за який заявлено позовні вимоги в справі № 826/8945/18, з 27.07.2017 по 31.05.2018, тобто предмет та підстави не є однаковими, було відхилено судами попередніх інстанцій, зважаючи на те, що період, за який було розглянуто позовні вимоги в справі № 826/8945/18 є ширшим та включає в себе дати, визначені в межах даних позовних вимог.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій та зауважує, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб.

У свою чергу, предмет позову становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача. Характер позовної вимоги визначається характером спірних матеріальних правовідносин, з якого випливає вимога позивача. По суті прохання позивача, реалізовано у вигляді цієї вимоги. Отже, предмет позову повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин.

З`ясовуючи факт тотожності позовних вимог, необхідно враховувати, що доповнення тих самих позовних вимог іншими обґрунтуваннями, аналогічними/схожими по своїй суті, які не передбачають встановлення інших фактів по справі або дослідження нових доказів, фактично спрямоване на повторний судовий розгляд позовних вимог, які вже було розглянуто судом та по яким прийнято судове рішення, що не допускається, згідно приписів п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України.

Посилання скаржника на те, що у справі № 826/8945/18 та у цій справі заявлено різні вимоги, колегія суддів відхиляє та погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що період, який був предметом спору у справі № 826/8945/18 охоплює той період, який є предметом спору у цій справі.

З підстав наведеного, убачається, що суди першої та апеляційної інстанцій, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, дійшли правильного висновку з приводу того, що підстави звернення до суду та обґрунтування позовних вимог в даній справі не відрізняються від тих, які вже було розглянуто судом та по яким прийнято судове рішення.

Суди вірно застосували положення п. 2 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначеної норми процесуального права.

Враховуючи, що зміст оскаржуваних судових рішень та обставини, на які посилається скаржник в обґрунтування касаційної скарги, свідчать про правильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та не викликає сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, суд прийшов до висновку про наявність підстав для визнання касаційної скарги необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 248, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

1 Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 квітня 2019 року на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2019 року.

2. Копію даної ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й не оскаржується.

Суддя-доповідач О.О. Шишов

Судді І.В. Дашутін

М.М. Яковенко