Справа № 420/3022/19
Суддя: Балан Я. В.
Дата ухвалення: 2019-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3022/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2019 року м. Одеса

У залі судових засідань № 11

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Балан Я.В.,

при секретарі судового засідання - Довгальової Г.Г.,

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Афанасьєва І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, прокурора Одеської області Жученко Олега Дем`яновича, про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, прокурора Одеської області Жученко Олега Дем`яновича, про:

стягнення з Прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу з 17.02.2017 року по 27.05.2019 року, у сумі 1441932,19 гривень;

покладення на прокурора Одеської області Жученка Олега Дем`яновича обов`язку покрити шкоду, заподіяну Прокуратурі Одеської області у зв`язку з оплатою ОСОБА_1 часу вимушеного прогулу у сумі 1441932,19 гривень та судового збору.

Адміністративний позов мотивовано наступним.

На думку ОСОБА_1 , обов`язок виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу, виник у Прокуратури Одеської області виключно внаслідок видання прокурором Одеської області Жученком О.Д. , протиправного наказу про звільнення позивача з роботи. Як зазначає позивач, незаконність його звільнення встановлена судовими рішеннями, а тому, відповідно до статті 237 КЗпП України, саме на прокурора Одеської області Жученко О.Д., має бути покладений обов`язок покрити шкоду, заподіяну Прокуратурі Одеської області з оплати позивачеві часу вимушеного прогулу.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07 червня 2019 року, вищезгадану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження по справі.

06 серпня 2019 року, ухвалою занесеною до протоколу судового засідання, вирішено продовжити строк підготовчого провадження на тридцять днів.

14 серпня 2019 року, закрито підготовче засідання по справі та за письмовою згодою сторін призначено справу до судового розгляду суті у день закриття підготовчого провадження.

У встановлений судом строк, відповідач надав відзив (вх.№23882/19 від 04.07.2019р.) на позовну заяву (т.ІІ, а.с.3-9).

Відзив обґрунтований наступним.

Нормами статті 89 Закону України «Про прокуратуру», передбачено, що фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Проте, Державним бюджетом на 2019 рік не передбачено прокуратурі області видатків на виплату середньої заробітної плати позивачеві та такі грошові кошти не виділялись. Отже, на думку Прокуратури Одеської області, через відсутність законодавчо передбаченого кошторису видатків, у спірних правовідносинах відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Крім того, зазначалося, що позивачем невірно визначено середньомісячну заробітну плату, оскільки при її обрахунку було включено одноразові виплати (відпускні, матеріальну допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових потреб, вихідну допомогу та компенсацію невикористаних відпусток, тощо), які не можуть бути враховані при обчисленні середньої заробітної плати згідно п.4 розділу ІІ Постанови №100.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

19 червня 2012 року, згідно наказу №1288к, ОСОБА_1 , було переведено на посаду начальника відділу матеріально-технічного забезпечення та соціально-побутових потреб Прокуратури Одеської області (т.І, а.с.216).

Наказом №583к від 05 квітня 2016 року, ОСОБА_1 , звільнений з займаної посади та органів прокуратури (а.с.60).

Наказом прокурора Одеської області №631к від 8 квітня 2016 року, внесено зміни у наказ прокурора Одеської області №583к від 5 квітня 2016 року, в частині звільнення з органів прокуратури та звільнено позивача з адміністративної посади начальника відділу матеріально-технічного забезпечення та соціально-побутових потреб (т.І, а.с.220).

Постановою Одеського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №815/2107/16 від 1 липня 2016 року, визнано протиправним і скасовано наказ прокурора Одеської області №583к від 05.04.2016 року із змінами, внесеними наказом №631к від 08.04.2016 року, яким старшого радника юстиції ОСОБА_1 звільнено з адміністративної посади начальника відділу матеріально-технічного забезпечення та соціально-побутових потреб прокуратури Одеської області з 05.04.2016 року і поновлено на посаді начальника відділу матеріально-технічного забезпечення та соціально-побутових потреб прокуратури Одеської області. Вказана постанова залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року (т.І, а.с.230-326).

Наказом №2804к від 08 грудня 2016 року, ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника відділу матеріально-технічного забезпечення та соціально-побутових потреб прокуратури Одеської області на виконання рішення суду (т.І, а.с.223).

Наказом №302к від 17 лютого 2017 року, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про прокуратуру» та на підставі наказу Генерального прокурора України від 19.07.2016 № 104ш, попередження про вивільнення від 16.12.2016 р. - старшого радника юстиції ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу матеріально-технічного забезпечення та соціально-побутових потреб прокуратури Одеської області та з органів прокуратури з 17 лютого 2017 року у зв`язку з реорганізацією та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури (п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру») (т.І, а.с.239).

Зазначений наказ про звільнення позивачем було оскаржено у судовому порядку.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №815/1554/17 від 14 червня 2017 року, визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Одеської області №302к від 17 лютого 2017 року, яким ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу матеріально-технічного забезпечення та соціально-побутових потреб та з органів прокуратури з 17 лютого 2017 року, у зв`язку з реорганізацією та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури (п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру»), поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу матеріально - технічного забезпечення та соціально - побутових потреб прокуратури Одеської області. Виконання постанови суду у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу матеріально - технічного забезпечення та соціально - побутових потреб прокуратури Одеської області - допустити до негайного виконання.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року, постанову Одеського окружного адміністративного суду у справі 815/1554/17 від 14 червня 2017 року - скасовано, ухвалено нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 24 квітня 2019 року, касаційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено, постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року - скасовано, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2017 року - залишено без змін.

13 жовтня 2017 року, наказом Прокуратури Одеської області №1903к, на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2017 року, керуючись частиною 2 стаття 11 Закону України «Про прокуратуру», наказ прокурора Одеської області №302к від 17.02.2017 року, про звільнення старшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади начальника відділу матеріально-технічного забезпечення та соціально-побутових потреб прокуратури області та з органів прокуратури з 17 лютого 2017 року, у зв`язку з реорганізацією та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури (п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру) - скасовано. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу матеріально-технічного забезпечення та соціально-побутових потреб прокуратури Одеської області з 17 лютого 2017 року (т.І, а.с.240).

Нарахування та виплата заробітної плати позивачу з 17.02.2017 року по 27.05.2019 року - не здійснювалась.

У зв`язку з невиплатою заробітної плати за час вимушеного прогулу, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Крім того, у тексті позовної заяви ОСОБА_1 , зазначає, що обов`язок виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу виник у Прокуратури Одеської області виключно внаслідок видання прокурором Одеської області Жученком О.Д . , наказу про звільнення позивача, а тому, на думку позивача, заборгованість за 27 місяців вимушеного прогулу у розмірі 1441932,19 гривень, має бути покладена на прокурора Одеської області Жученка Олега Дем`яновича, у якості обов`язку покриття шкоди, заподіяної прокуратурі.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України), Законом України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014 року, Законом України «Про оплату праці» №108/95-ВР від 24 березня 1995 року.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однією із правових гарантій захисту громадян від незаконного звільнення з роботи є встановлений законами України вичерпний перелік підстав для звільнення працівника.

Відповідно до пункту 17 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 1 КЗпП України, Кодекс законів про працю регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Статтею 3 КЗпП України передбачено, що законодавством про працю, яке відповідно до статті 4 КЗпП України складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього, регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, законодавством регламентовано право незаконно звільненого працівника на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу при його поновленні на роботі, водночас, таке питання вирішується безпосередньо судом при ухваленні рішення у відповідній справі про поновлення на роботі, яке після набрання законної сили є обов`язковим для всіх учасників справи і підлягає виконанню.

Суд відзначає, що адміністративним процесуальним законодавством, зокрема ст.ст. 382, 383 КАС України, регламентовано інститут судового контролю за виконанням судових рішень, однак позивач обрав інший спосіб захисту, звернувшись до суду з новим позовом, який має інші підстави подання, ніж позовна заява у справі №815/1554/17, однак фактично передбачає вирішення питання про відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Суд зауважує, що протиправність наказу прокурора Одеської області № 302к від 17 лютого 2017 року, яким ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу матеріально-технічного забезпечення та соціально-побутових потреб та з органів прокуратури з 17 лютого 2017 року, у зв`язку з реорганізацією та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури (п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру»), встановлено постановою Одеського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №815/1554/17 від 14 червня 2017 року.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 2 статті 14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (далі - підприємства), а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати визначено Законом України «Про оплату праці» №108/95-ВР від 24 березня 1995 року (далі - Закон України «Про оплату праці»).

Відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівникам у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Процедура нарахування середнього заробітку працівника визначається за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Згідно з абз. 3 п. 2 Порядку №100 збереження заробітної плати «у всіх інших випадках», до яких відноситься вимушений прогул, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 3 Порядку №100 встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками - почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

За правилами пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

З розрахункових листів ОСОБА_1 , наданих Прокуратурою Одеської області за грудень 2016 року - лютий 2017 року, вбачається, що сума заробітної плати позивача за грудень 2016 року - розрахована не вірно.

Зокрема, за повний відпрацьований ОСОБА_1 , місяць (грудень 2016 року - 22 робочих дні) відповідачем зазначено суму посадового окладу 2990,14 гривень, замість - 3249,00 гривень. Враховуючи помилку у розмірі посадового окладу за грудень 2016 року, додаткові виплати, які складають суму відсотків від суми посадового окладу - також розраховані не вірно.

Враховуючи вищевикладене, суд не погоджується з розрахунком середньомісячної заробітної плати ОСОБА_1 , за грудень 2016 року та січень 2017 року, зазначеним Прокуратурою Одеської області у довідці №18-8262-19вх від 07.08.2019 року, яка наявна у матеріалах справи (т.ІІ, а.с.34).

Прокуратурою Одеської області вказано, що середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 , згідно постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, за останні два місяці роботи перед звільненням (грудень 2016, січень 2017) складає 24591,84 гривень, а середньоденна заробітна плата - 1171,04 гривень.

Суд наголошує, що згідно статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Крім того, з довідки №18-8262-19вх від 07.08.2019 року, не вбачається можливим встановити, що саме було враховано відповідачем для обчислення середньомісячної та середньоденної заробітної плати позивача.

Проте, суд звертає увагу, що згідно розрахункового листа ОСОБА_1 , за лютий 2017 року, йому було нараховано відповідні суми матеріальної допомоги (за 21 один робочий день, тобто з розрахунку січня 2017 року та грудня 2016 року), які, зокрема, згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 500 від 08.08.2016 року, надаються у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Як вбачається з вищевказаного розрахунку, сума матеріальної допомоги позивача складає 26525,94 гривень (з вірного розрахунку посадового окладу у розмірі 3249,00 гривень), а тому, середньоденна заробітна плата позивача за день становила - 1263,14 гривень (26525,94 гривень: 21 робочий день = 1263,14 гривень).

Як встановлено судом із матеріалів справи, позивач звільнений із займаної посади 17.02.2017 року, а поновлений 27.05.2019 року (Наказ №1007к від 27.05.2019р.).

Відповідно до абз. 2 п. 2.27. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, днем звільнення вважається останній день роботи.

З огляду на вказану норму початком вимушеного прогулу позивача є наступний після звільнення день - 18.02.2017 року. Кінцем цього періоду є день, що передує дню його поновлення, оскільки 27.05.2019 року, вважається першим робочим днем, за який мала бути нарахована заробітна плата у загальному порядку. Отже, вимушений прогул позивача тривав з 18.02.2017 року по 26.05.2019 року, включно.

За загальним правилом ч. 1 ст. 52 КЗпП України для працівників установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. На підставі ч. 1 ст. 67 цього Кодексу при п`ятиденному робочому тижні працівникам надаються два вихідних дні на тиждень.

З урахуванням визначених ч. 1 ст. 73 КЗпП України святкових днів та вихідних днів, загальна кількість робочих днів у період з 18.02.2017 року по 26.05.2019 року, становить 563 робочих дні (у 2017 році з 18.02.2017 року - 215 робочих днів, у 2018 році - 250 робочих днів та у 2019 році по 27.05.2019 року - 98 робочих днів).

Отже, стягненню відповідно до вимог ст. 235 КЗпП України, підлягає середній заробіток за весь час вимушеного прогулу ОСОБА_1 , за вказаний період у сумі 711147,82 гривень (1263,14 гривень*563 робочі дні).

Враховуючи, що сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка була заявлена позивачем складає 1441932,19 гривень, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, підлягає задоволенню частково.

За приписами частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду у постанові по справі №826/6583/14 від 15.02.2019 року, суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Крім того, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Тому, стягненню підлягає сума заробітної плати за час вимушеного прогулу без утримання податків та інших платежів.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Суд звертає увагу, що Конституційний Суд України у Рішенні № 2-рп/2008 від 29 січня 2008 року, зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене.

Згідно із ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їхні гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Цей обов`язок зокрема проявляє себе в дії ст. 43 Конституції України, яка гарантує право працівника на працю, а також в дії ст. 41 Конституції України, яка гарантує кожному його право власності, стверджуючи його нерушимість. При цьому право на працю, безпосередньо включає право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне існування людини та її сім`ї. Звідси, особливого значення набуває право на своєчасне одержання винагороди за працю та її правовий захист.

Слід зазначити, що несвоєчасна або неповна виплата відповідних належних людині виплат, зокрема заробітної плати, порушує конституційний принцип, який гарантує забезпечення державою життєвого рівня достатнього для задоволення необхідних життєвих потреб і порушує право власності громадян на такі виплати, згідно позиції Європейського Суду з прав людини це є прямим порушенням статті першої Протоколу №1 Європейської конвенції "Про захист прав людини та основоположних свобод", де зазначено: "Всяка фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права."

Суд критично ставиться до посилань Прокуратури Одеської області, як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , на відсутність видатків передбачених прокуратурі Державним бюджетом на 2019 рік для виплати середньої заробітної плати позивачеві, та зазначає, що відсутність видатків не може позбавляти позивача права на отримання належних йому сум, а органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України").

Стосовно покладення матеріальної відповідальності на службову особу, винну у незаконному звільненні або переведенні працівника, згідно статті 237 КЗпП, суд зазначає наступне.

Суд врахував, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах безпосередньо з Прокуратурою Одеської області.

Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014 року, визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Крім того, згідно частини 9 статті 81 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014 року, фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до статті 237 КЗпП України, суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Разом з тим, під час судового розгляду справи, позивачем не доведено та не підтверджено жодними допустимими на належними доказами вини прокурора Одеської області Жученка О.Д., у звільненні позивача, а тому, суд вважає позовну вимогу про покладення обов`язку покриття шкоди заподіяної прокуратурі Одеської області - не обґрунтованою, та такою, що не підлягає задоволенню.

Суд зауважує, що протиправні дії та порушення закону Жученком О.Д. , під час звільнення ОСОБА_1 , поміж іншим, не були предметом розгляду адміністративної справи №815/1554/17, про визнання протиправним та скасування наказу №302к від 17 лютого 2017 року, яким ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу матеріально-технічного забезпечення та соціально-побутових потреб та з органів прокуратури з 17 лютого 2017 року, у зв`язку з реорганізацією та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури (п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру») та поновлення ОСОБА_1 , на посаді.

Стосовно покладення на прокурора Одеської області Жученко О.Д., витрат зі сплати судового збору, суд зазначає, що огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору та відсутні витрати на виклик свідків та призначення експертизи, жодні витрати не належать до компенсації за рахунок коштів Державного бюджету України.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору та відсутні витрати на виклик свідків та призначення експертизи, жодні витрати не належать до компенсації за рахунок коштів Державного бюджету України.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 173-183, 242-246, 250, 255, п. 2 ч. 1 ст. 371 КАС Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Прокуратури Одеської області (65026, м. Одеса, вул. Пушкінська 3, ), прокурора Одеської області Жученко Олега Дем`яновича (65026, м. Одеса, вул. Пушкінська 3), про стягнення з Прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу з 17.02.2017 року по 27.05.2019 року, у сумі 1441932,19 гривень; покладення на прокурора Одеської області Жученка Олега Дем`яновича обов`язку покрити шкоду, заподіяну Прокуратурі Одеської області у зв`язку з оплатою ОСОБА_1 часу вимушеного прогулу у сумі 1441932,19 гривень та судового збору - задовольнити частково.

Стягнути з Прокуратури Одеської області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заробітну плату за час вимушеного прогулу з 18.02.2017 року по 26.05.2019 року (включно), у сумі 711147,82 (сімсот одинадцять тисяч сто сорок сім гривень вісімдесят дві копійки) гривень.

У решті задоволення позовних вимог - відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Прокуратури Одеської області (65026, м. Одеса, вул. Пушкінська 3, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць.

З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору та відсутні витрати на виклик свідків та призначення експертизи, жодні витрати не належать до компенсації за рахунок коштів Державного бюджету України.

Рішення набирає законної сили згідно статті 255 КАС України - після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду згідно статті 295 КАС України подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Одеський окружний адміністративний суд.

Повне рішення складено та підписано 16 серпня 2019 року.

Суддя Балан Я.В.

.