Справа № 420/1580/19
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2019-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1580/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2019 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ТОВ «АКВА`СЕРВІС» до Одеської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ТОВ "АКВА`СЕРВІС" до Одеської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товару від 01.03.2019 року №UА500010/2019/000015/2.

Ухвалою суду від 25.03.2019 року позов залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позову.

05.04.2019 року позивач усунув недоліки визначені ухвалою суду.

Ухвалою від 11.04.2019 року Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач, з посиланням на фактичні обставини справи, зазначив, що ТОВ «АКВА`СЕРВІС» не погоджується з позицією митного органу та наголошує, що не зважаючи на прохання декларанта, викладене у повідомленні від 28.02.2019 року, інспектором митного органу не було здійснено консультацій при здійсненні вибору методу визначення митної вартості, однак, безпідставно зазначено про їх проведення.

Окрім того, позивач зазначає, що ТОВ «АКВА`СЕРВІС» були виконані всі додаткові вимоги інспектора митного органу, який не зазначив будь-яких зауважень до витребуваних ним у декларанта документів.

Таким чином, як стверджує позивач у позовній заяві, оскаржуване рішення є необґрунтованим та таким, що ґрунтується виключно на зазначеному в ЄАІС ДФС рівні ціни для кодів товарів, що підтверджується визнанням інспектором факту відсутності інформації щодо рівня ціни ідентичних товарів.

Позивач вважає, що оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки ґрунтується на викладеній у ній недостовірній інформації інспектора та у зв`язку із перевищенням інспектором службових повноважень.

Нормативно обґрунтовуючи власні доводи положеннями ч.1 ст.51, п.2 ч.2 ст.52, ч.1, ч.2, ч.3, ч.5 ст.53, ч.ч.2-6 ст.54, ч.1 ст.57, ч.1 ст.58 Митного кодексу України, положеннями Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України від 13.07.2012 року № 362, позивач зазначає, що документи подані ТОВ «АКВА`СЕРВІС» до митного органу з метою підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів, відповідають переліку документів, встановлених частиною третьою статті 53 МК України.

Окрім того, вказує позивач, за відсутністю у відповідача інформації про митні оформлення ідентичних або подібних товарів, в інспектора відсутні підстави зазначати про спрацювання профілів ризику. Відповідач приймаючи спірне рішення, не зазначив на наявність жодних розбіжностей у числових показниках сплачених декларантом сум, які підлягають обрахуванню при визначенні митної вартості, передбачених Митним кодексом України, та проігнорував подані декларантом додаткові документи та пояснення.

Таким чином, зазначено у позові, з спірного рішення не можливо встановити, які зазначені відповідачем розбіжності можуть вплинути на числові показники вартості імпортованого товару та яких необхідних документів на підтвердження сплачених декларантом сум недостатньо для підтвердження вартості ввезеного товару. Не зазначено причин на підставі яких митним органом застосовано резервний метод визначення митної вартості.

Як зазначає ТОВ «АКВА`СЕРВІС», приймаючи рішення про визначення митної вартості імпортованого позивачем товару за другорядним методом (резервний), митний орган не вказав, яким чином митна вартість товару була визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, та не наведено жодних розрахунків, за якими митним органом було визначено таку вартість товару, що є порушенням ст. 55 МК України.

З посиланням на вищевикладене та правові висновки, викладені у постановах Верховного суду від 29.05.2012 року по справі №21-91а12, від 11.09.2012 року по справі №21-262а12, ТОВ «АКВА`СЕРВІС» зазначає, що дані ЄАІС ДФС не можуть мати більше значення (перевагу), ніж надані декларантом первинні документи. Розбіжність між рівнем заявленої митної вартості товарів та рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не дає достатніх підстав для однозначного висновку про заниження митної вартості імпортованих товарів та надання митному органу недостовірних даних.

Зважаючи на вищевикладене, позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товару від 01.03.2019 року №UА500010/2019/000015/2

07.05.2019 року (вх. №16298/19) від представника відповідача надійшов відзив на позов, а також заява про розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.101-173).

Так, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що на думку Одеської митниці ДФС, адміністративний позов ТОВ «АКВА`СЕРВІС» не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У відзиві зазначено, що під час митного контролю товарів за митною декларацією (МД) від 26.02.2019 №UА500010/2019/004559 програмним комплексом автоматизованої системи аналізу та управлінця ризиками (АСАУР) сформовані форми контролю, які у зв`язку з можливим заниженням митної вартості товарів, передбачали необхідність здійснення митницею перевірки правильності визначення митної вартості із зверненням уваги на митну вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів; проведення перевірки відомостей, що містяться в документах, які підтверджують митну вартість товарів; здійснення запиту додаткових документів; а у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 Митного кодексу України - прийняття рішення про коригування митної вартості.

Також під час здійснення Одеською митницею ДФС контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією (МД) від 26.02.2019 №UА500010/2019/004559 було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:

- у поданій до митного оформлення довідці про транспортні витрати від 15.02.2019 № 220726 не міститься інформація щодо страхування вантажу;

2) у копії митної декларації країни відправлення від 16.01.2019 № 19776582 не зазначені реквізити зовнішньоекономічного договору (контракту) та/або інвойсу, що унеможливлює ідентифікацію даного документу з партією товарів, що оцінюється та відсутні умови поставки;

3) у митній декларації відправлення від 16.01.2019 № 19776582 зазначено лише один код товару ), в той час, як в ЕМД, наданій до митного оформлення, товар класифікується за трьома кодами , , );

4) в прайс-листі виробника товару не зазначено на який період часу дійсна дана цінова пропозиція.

Отже, як стверджує відповідач, вищевказані розбіжності у документах, поданих позивачем разом з митною декларацією, які підтверджували вартість страхування товарів, як складової частини митної вартості товарів, виключали можливість перевірки органом доходів і зборів числового значення вартості страхування як складової частини заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 статі 54 Митного кодексу України.

Відповідач зазначає, що на підставі ч.3 статті 53 Митного кодексу України, п. 2.3 Правил заповнення декларації митної вартості, які затверджені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, Одеською митницею ДФС повідомлено декларанта про необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 3) висновки про якісні та вартісні характеристика! товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Додатково декларанта повідомлено про те, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленою ним митної вартості товарів. Фактичні обставини справи свідчать про те, що декларантом позивача подавалися митниці додаткові документи, опрацюванням яких встановлені розбіжності спростовані не були, у наслідок чого митниця дійшла висновку про неможливість визнання заявленої митної вартості товарів за ціною угоди з огляду на непідтведження додатковими та поданими разом з декларацією документами складових числових значень митної вартості.

Так, зазначено у відзиві, надана додатково цінова довідка ґрунтується виключно на документах митного оформлення та не містить за своїм змістом зовнішньої цінової інформації, яку об`єктивно можна перевірити. Крім того, для підтвердження митної вартості товарів було надано довідку, що підтверджувала вартість транспортування № 220726 від 15.02.2019. Згідно з наданою довідкою вартість перевезення одного 40-футового контейнеру з порту Нінгбо, Китай до порту Одеса складає 9275,2 грн. Натомість, за наявною інформацією, що доведена до митниць листом Посольства України в КНР від 17.01.2019 № 6156/16-200-81 (вх. ДФС 2581/5), вартість перевезення одного 40-футового контейнера з Китаю до України в середньому коштує 2500-3000 доларів США. За таких обставин митниця вважає неможливим застосувати метод визначення митної вартості товарів за ціною угоди. Крім того, заявлена митна вартість товарів є нижчою за найнижчу межу митних оформлень аналогічних товарів згідно, з ЄАІС ДФС за останній час, який максимально наближений до часу заявлення товарів до митного оформлення. Інших додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, в тому числі й тих, надання яких вимагалося митницею, позивачем надано не було.

Отже, як стверджує відповідач, оскільки в документах, які надані позивачем до Одеської митниці ДФС разом з митною декларацією (МД) № UА500010/2019/004559 від 26.02.2019 містились розбіжності та були відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларантом не було надано в повному обсязі до митниці витребувані додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, то зазначені обставини, у відповідності до п.2 ч.6 ст. 54 Митного кодексу України, були підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови органу доходів і зборів у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

З метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості з урахуванням інформації, яка наявна в органі доходів і зборів, між декларантом та Одеською митницею ДФС були проведені консультації та за їх результатами між органом доходів і зборів та декларантом було обрано метод визначення митної вартості - за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів (метод № 3). З метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних ЄАІС та встановлено, що рівень митної вартості оформлених товарів у максимально наближений до митного оформлення час, є більшим та становить - по товару № 1 - 1,81 долара США за кг нетто (МД№ UА500090/2019/2839 від 28.02.2019, № UА500020/2019/2045 від 23.02.2019), по товару № 2 - 2,17 долара США за кг нетто (МД № UА500010/2019/2334 від 01.02.2019).

У зв`язку з вищевикладеним, як вказує відповідач, та у відповідності до ч.2 ст. 55 Митного кодексу України Одеською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості № UА 500010/2019/000015/2 від 01.03.2019.

Станом на 16.05.2019 року до суду не надходило відповіді на відзив, також у суду були відсутні відомості щодо отримання позивачем відповіді на відзив.

З огляду на викладене, з метою недопущення порушення прав учасників процесу, враховуючи важливе значення справи для сторін, а також необхідність встановити відповідні факти та обставини із дослідженням думки та правової позиції учасників справи, суд дійшов висновку, що дана адміністративна справа має бути розглянута за правилами загального позовного провадження, про що прийнято відповідну ухвалу суду від 16.05.2019 року.

Ухвалою суду від 24.05.2019 року, яка прийнята на місці та занесена до протоколу судового засідання, судом продовжено термін підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 01.07.2019 року, яка прийнята на місці та занесена до протоколу судового засідання судом закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

10.07.2019 року (вх. №24636/19) від представника відповідача на виконання вимог суду надійшло клопотання разом із доданими документами, згідно переліку, наведеного у ньому (а.с.190-232).

До судового засідання 11.07.2019 року сторони не прибули, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином та завчасно, при цьому, 11.07.2019 року за вх. №24880/19 від представника позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі позивача.

Разом із цим, 11.07.2019 року вх. №24881/19 від представника відповідача до суду надішли клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

За приписами ч.1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (ч. 9 ст. 205 КАС України).

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи наведене, у зв`язку із неприбуттям у судове засідання 11.07.2019 року всіх учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового розгляду, та клопотання позивача про розгляд справи без його участі, суд дійшов висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі письмовими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ч.6 ст.120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Таким чином, зважаючи на те, що ухвалою суду від 16.05.2019 року судом вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, судом приймається рішення по зазначеній справі у межах визначеного строку - 15.08.2019 року.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, заяв по суті спору, наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Товариство з обмеженою відповідальністю «АКВА`СЕРВІС» зареєстровано як юридична особа 29.09.2005 року та здійснює наступні види діяльності за КВЕД: 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; 46.74 Оптова торгівля залізними виробами, водопровідним і опалювальним устаткованням і приладдям до нього (основний); 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах; 71.11 Діяльність у сфері архітектури; 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; 74.90 Інша професійна, наукова та технічна діяльність, н. в. і. у.; 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель.

03 листопада 2017 року між позивачем (Покупцем) та WENLING CHAMPION TRADING LTD, компанією, зареєстрованою в Китаї, (Продавець), укладено Контракт №LН20171103, відповідно до якого Продавець продає, а Покупець купує продукцію згідно з Інвойсу (рахунку-фактури) (а.с.63-79, 138-144).

Згідно з п.1.1 контракту №LН20171103 вказаний товар продавець зобов`язується передати у власність Покупця у відповідності до кількості, номенклатури і асортименту, а Покупець зобов`язується прийняти даний товар і оплатити його в порядку і строки, встановлені сторонами даного контракту, згідно Інвойсу (рахунку-фактури), виставленого покупцю.

Пунктам 2.1, 3.1, 3.2 контракту №LН20171103 визначено, що кількість по кожній партії товару вказується в Інвойсі. Ціна на Товар і надані послуги вказуються в доларах США, згідно Інвойсу (рахунку-фактури) на кожну партію товару. Оплата за товар по даному договору може бути як в вигляді передоплати. Оплата здійснюється на підставі Інвойсу, виписаного Виконавцем на адресу Замовника.

Відповідно до п.3.3 контракту №LН20171103 оплата по даному договору здійснюється Замовником шляхом банківського переказу на розрахунковий рахунок виконавця. При цьому всі банківські витрати, пов`язані з переводом платежу, здійснює замовник.

Згідно з п.3.7 контракту №LН20171103 оплата по ньому здійснюється на підставі інвойсу (рахунку-фактури) на кожну партію товару чи надану послугу.

Пунктом 4.4 контракту №LН20171103 визначено, що умови поставки - FOB-NINGPO в редакції INCONKOTERMS-2000.

Пунктом 9.8 контракту №LН20171103 визначено, що він вступає в силу з моменту підписання обома сторонами та діє до 31.12.2018 року.

26 лютого 2019 року ТОВ «АКВА`СЕРВІС» (декларант ТОВ «Бело Компані» згідно договору від 06.08.2016 року №БК/66-2016 (а.с.70-71, 145-146) подав до Одеської митниці ДФС Митну декларацію №UA500010/2019/004559 від 26.02.2019 року (а.с.110-112), у якій позивачем був зазначений Товар 1 (гідроакумулятори зі змінною мембраною (розширювальні баки) з вуглецевої сталі, побутові, для стаціонарного встановлення, призначені для накопичення води та підтримки тиску у системах водопостачання, із запчастинами, товщиною стінки 0,9 мм: VT2L Вертикальний бак 800 шт., VT5L Вертикальний бак 404 шт., VT5L Вертикальний бак 300 шт., VT12L Вертикальний бак 106 шт., VT19L Вертикальний бак 100 шт., FT6L 6L FLAT TANK 296 шт., FT8L 8L FLAT TANK 400 шт., загальна кількість: 2706 шт., торгівельна марка: нема даних, Виробник WENDING SILMET MECHSNIC CO., LTD, Країна виробника Китай (СN), місць 1946СТ/1946. Код товару 84798997) і Товар 2 (фланці з корозійностійкої (нержавіючої) сталі, побутового призначення: G1 Фланець для гідроакумулятора 24L600 шт. Торгівельна марка: немає даних. Виробник: WENDING SILMET MECHSNIC CO., LTD, Країна виробника Китай (СN), мість 12 ст/12, код товару 73072100) та їх загальна митна вартість у гривневому еквіваленті станом на 26 лютого 2019 року в розмірі 33568646 грн., визначена відповідно до основного (першого) методу визначення митної вартості товарів

Позивач при поданні вказаної митної декларації №UA500010/2019/004559 від 26.02.2019 року надав відповідачу: пакувальний лист №б/н від 22.10.208 року; рахунок-проформа №LN20181022 від 22.10.2018 року; рахунок-фактуру (інвойс) №LN20181022 від 22.10.2018 року; коносамент WMS19011471B від 19.01.2019 року; навантажувальний документ №556 від 26.02.2019 року; сертифікат про походження товару №19С3326А4001/00005 від 18.01.2019 року; банківський платіжний документ, що стосується товару №13 від 13.12.2018 року; документ, що підтверджує вартість перевезення товару №220726 від 15.02.2016 року; каталог виробника товару №б/н від 03.11.2017 року; прейскурант (прас-лист) виробника товару від 05.10.2018 року; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються № LN20171103 від 03.11.2017 року; договір про надання послуг митного брокера №БК/66-16 від 16.08.2016 року, договір (контракт) про перевезення №16468 від 28.01.2019 року; копія митної декларації країни відправлення №19776582 від 16.01.2019 року.

Як вказує відповідач, не заперечується позивачем та встановлено судом, Одеською митницею ДФС, через спеціалізовану систему обміну електронними повідомленнями, на підставі ч.3 статті 53 Митного кодексу України, п. 2.3 Правил заповнення декларації митної вартості, які затверджені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, повідомлено декларанта про необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 3) висновки про якісні та вартісні характеристика товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Додатково декларанта повідомлено про те, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленою ним митної вартості товарів (а.с.44-45).

У відповідь на вказане повідомлення, декларантом позивача - ТОВ «Бело Компані» на адресу митниці було надіслано листа вих. №280219 від 28.02.2019 року, в якому надано пояснення щодо повідомлених інспектором обставин та до яких було додано: виписку з бухгалтерської документації, прас-лист виробника, переклад митної декларації країни відправника, висновок про вартість характеристики товару (а.с.37-41, 160-164).

Судом встановлено, що Одеською митнице ДФС через спеціалізовану систему обміну електронними повідомленнями надіслано на адресу позивача повідомлення, в якому зазначено про отримання та аналіз додаткових запитуваних документів для підтвердження митної вартості товарів. У даному повідомленні вказано, що за результатами їх аналізу митниця приходить до висновку про неможливість визнання заявленої митної вартості товару та що митну вартість товарів буде визначено за другорядним методом. Також у повідомленні зазначено, що у зв`язку із викладеним, митниця просить надіслати на її адресу додаткові відомості про ціну аналогічних товарів митну вартість яких було визначено митницею у найближчий час до митного оформлення.

Копію вказаного повідомлення надано позивачем разом із позовною заявою (а.с.42-43).

Судом встановлено, що 01.03.2019 року декларантом позивача ТОВ «Бело Компані» на ім`я начальника ВМО-1 МП Одеса-Центральний складено за вих. №0103 заяву від декларанта, в якій зазначено, що до ЕМД № UA500010/2019/004559 від 26.02.2019 року було надано всі витребувані митним органом документи у зв`язку із чим, ТОВ «Бело Компані» просить завершити митне оформлення ЕМД № UA500010/2019/004559 від 26.02.2019 року (а.с.36, 165).

01.03.2019 року Одеською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA500010/2019/000015/2 (а.с.113-114), в якому зазначено, що перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією (МД) від 26.02.2019 №UА500010/2019/004559 було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:

- у поданій до митного оформлення довідці про транспортні витрати від 15.02.2019 № 220726 не міститься інформація щодо страхування вантажу;

2) у копії митної декларації країни відправлення від 16.01.2019 № 19776582 не зазначені реквізити зовнішньоекономічного договору (контракту) та/або інвойсу, що унеможливлює ідентифікацію даного документу з партією товарів, що оцінюється та відсутні умови поставки;

3) у митній декларації відправлення від 16.01.2019 № 19776582 зазначено лише один код товару ), в той час, як в ЕМД, наданій до митного оформлення, товар класифікується за трьома кодами , , );

4) в прайс-листі виробника товару не зазначено на який період часу дійсна дана цінова пропозиція.

Враховуючи вищезазначене, зазначено у рішенні, відповідно до ч.3 ст. 53 МКУ зобов`язано декларанта протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: виписку з бухгалтерської документації; 2) каталоги, специфікації, прейскурант (прас-листи) виробника товару; 3) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини; 4) переклад на українську мову митної декларації країни відправлення. 01.03.2019 року декларантом шляхом інформаційних технологій надано деяк додаткові документи та листом повідомлено, що інші документи надаватися не будуть.

У рішенні вказано, що проаналізувавши додатково надані документи Одеська митниця ДФС приходить до висновку про неможливість визнання заявленої митної вартості товарів за ціною угоди з огляду на не підтвердження додатковими та поданими разом з декларацією документами складових числових значень митної вартості. Так, надана додатково цінова довідка ґрунтується виключно на документах митного оформлення та не містить за своїм змістом зовнішньої цінової інформації, яку об`єктивно можна перевірити. Крім того, важливим є також зазначити, що для підтвердження митної вартості товарів було надано довідку, що підтверджувала вартість транспортування №220726 від 15.02.2019. Згідно наданої довідки вартість перевезення одного 40 футового контейнера з порту Нінгбо до порту Одеса складає 9275,20 гри. За наявною інформацією, що доведена до митниць листом Посольства України в КНР від 17.01.2019 року №6156/16-200-81 (вх.ДФС 2581/5), вартість перевезення одного 40 футового контейнера з Китаю до України в середньому коштує 2500-300 дол.США. За таких обставин митниця вважає неможливим застосувати метод визначення митної вартості товарів: за ціною угоди. Крім того, заявлена митна вартість товарів є нижчою за найнижчу межу митних оформлень згідно ЄАІС ДФС за останній час, як максимально наближений до часу заявлення товарів до митного оформлення. В рішенні вказано, що у фіскального органу відсутня інформація щодо вартості операцій з ідентичними товарами, однак наявна інформація про визнану митницею митну вартість подібних (аналогічних) товарів, тому відповідно до ст. 59, 60 МКУ можливо застосувати метод за ціною договору подібних (аналогічних) товарів. Між фіскальним органом та декларантом було проведено письмову консультацію стосовно обрання методу визначення митної вартості. З метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних ПІК «Інспектор-2006» та ЄА1С ДФС та встановлено, що рівень митної вартості подібних (аналогічних) товарів є більшим: по товару №1 МД № UA 500090/2019/2839ивід28.02.2019 року, № UA 500020/2019/2045 від 23.02.2019року -1,81 дол.США за кг нетто, по товару №2 - МД№ UA 500010/2019/2334 від 01.02.2019 року -2,17 дол.США за кг нетто».

Судом встановлено, що 01.03.2019 року відповідачем складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500010/2019/00073 (а.с.116-117)

Вважаючи рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товару від 01.03.2019 року №UА500010/2019/000015/2 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Правовідносини, що виникли між сторонами у даній адміністративній справі врегульовано нормами Митного кодексу України.

Відповідно до ст. 1 Митного кодексу України (надалі - МК України), законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Згідно з ч.1 ст.54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Частинами 1, 4 статті 337 Митного кодексу України визначено, що перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом.

Формато-логічний контроль - це автоматизована перевірка правильності заповнення даних митних декларацій та повернення результатів перевірки; перевірка митних декларацій та інших документів на достовірність та законність; здійснення статистичного, валютного контролю, контролю нарахованих митних платежів, контролю правильності застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Контроль із застосуванням системи управління ризиками - це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Крім того, стандартними правилами 6.3, 6.4 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур (дата підписання: 18.05.1973, дата приєднання України: 15.02.2011, дата набрання чинності для України: 15.09.2011) визначено, що при застосуванні митного контролю використовується система управління ризиками. Митна служба застосовує метод аналізу ризиків для визначення осіб та товарів, в тому числі транспортних засобів, що підлягають перевірці, та ступеня такої перевірки.

Розділом VII Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2015 року № 684 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21.08.2015 за № 1021/27466) передбачено, що за результатами оцінки ризику у конкретному випадку здійснення митного контролю товарів, транспортних засобів, у тому числі за результатами контролю із застосуванням СУР, що здійснюється відповідно до статті 337 Митного кодексу України, митниці (митні пости) ДФС обирають форми та обсяги митного контролю. При цьому формується перелік митних формальностей, визначених за результатами застосування зазначених у пункті 10 розділу І цього Порядку інструментів з управління ризиками (далі - Перелік митних формальностей за результатами застосування СУР).

Форми та обсяги контролю, визначені в Переліку митних формальностей за результатами застосування СУР, виконуються посадовими особами митниці (митних постів) ДФС при проведенні митного контролю та митного оформлення з урахуванням виду митної формальності та повідомлення до митної формальності, а також відповідно до вимог нормативно-правових актів, що регулюють порядок проведення митного контролю та митного оформлення товарів і транспортних засобів.

Посадові особи митниці (митного поста) ДФС, які здійснюють митний контроль та митне оформлення у конкретному випадку здійснення митного контролю товарів, транспортних засобів, в обов`язковому порядку переглядають сформований за допомогою інформаційних технологій Перелік митних формальностей за результатами застосування СУР.

Пунктами 1, 2.2, 2.5, 2.12 розділу 2 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, які затверджені наказом Державної фіскальної служби України від 11.09.2015 №689 встановлено, що робота з аналізу, виявлення та оцінки ризиків здійснюється посадовою особою органу доходів і зборів, що здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів (далі - посадова особа). Робота посадових осіб з аналізу, виявлення та оцінки ризиків здійснюється, в тому числі, шляхом перевірки документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з наявною в органу доходів і зборів інформацією про рівень цін на такі товари; перевірки наявності розбіжностей у документах, які підтверджують митну вартість товарів; порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено.

15 лютого 2011 року Україна приєдналася до Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур (у зміненій редакції) (Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур" від 15 лютого 2011 року № 3018-УІ). Конвекція набрала чинності для України 15 вересня 2011 року.

Відповідно до Стандартного правила 6.4 Додатка II до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур (Загальний додаток) "Митна служба застосовує метод аналізу ризиків для визначення осіб та товарів, у тому числі транспортних засобів, що підлягають перевірці, та ступеня такої перевірки". Із цього правила, зокрема, випливає, що "для цільового добору конкретних операцій вибірка товарів, транспортних засобів чи документів з метою перевірки повинна ґрунтуватися на профілях ризику. Така заснована на вибірковості процедура допускає також випадковий добір на основі статистичної вибірки чи ініціативи співробітника митниці, заснованої на його досвіді чи інтуїції" (пункт 7.1 Рекомендацій до Загального додатка до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур (у зміненій редакції)). Тобто наведене Стандартне правило передбачає, що поглибленій перевірці підлягають документи, стосовно яких спрацювала система управління ризиками, або документи, відібрані співробітниками митниці.

На виконання Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур (у зміненій редакції) у Митному кодексі України запроваджений інститут управління ризиками.

Так, статтею 320 цього Кодексу було запроваджено вибірковість митного контролю, яка, зокрема, означала те, що "форми та обсяги контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства з питань державної митної справи та міжнародних договорів з країни при митному оформленні, обираються митницями (митними постами) на підставі результатів застосування системи управління ризиками" (частина перша). У логічному зв`язку з наведеним положенням перебуває положення частини другої статті 361 цього ж Кодексу: "органи доходів і зборів застосовують систему управління ризиками для визначення товарів, транспортних засобів, документів і осіб, які підлягають митному контролю".

Вітчизняний інститут управління ризиками ґрунтується на концепції, що викладена у Положенні про систему аналізу й селекції факторів ризику при визначенні окремих форм митного контролю, затвердженому наказом Державної митної служби України від 27 травня 2005 року № 435. Згідно з пунктом 3.5 цього Положення одним із критеріїв ризику закріплено факт того, що "заявлена митна вартість товарів значно відрізняється від ціни ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів при, їх увезенні на митну територію України".

Таким чином, при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості посадові особи, що провадять такий контроль, застосовують Методичні рекомендації щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, які затверджені наказом ДФС від 11.09.2015 року № 689.

Відповідно до розділу 5 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органи, доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, які затверджені наказом ДФС від 11.09.2015 року № 689, під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків можуть використовуватися такі джерела інформації як інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю.

Під час здійснення Одеською митницею ДФС контролю правильності визначення митної вартості товарів, надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією (МД) від 26.02.2019 №UА500010/2019/004559 було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:

1) Згідно п. 1 розд.2 документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах 5 і 6 ст. 53 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості. Відповідно до вимог розділу III «Правил...», затверджених наказом МФУ від 24.05.2012 №599 для підтвердження витрат та транспортування декларантом відповідно до ч. 2 ст. 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також: документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містять реквізити сторін, сум та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг та товарів, банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно- експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури,калькуляція транспортних витрат. Якщо відсутні будь-які відомості про фактичні витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, для розрахунку зазначених витрат використовуються тарифи, які застосовуються перевізниками для відповідного виду транспорту, що діяли на дату транспортування товару. У поданій до митного оформлення довідки про транспортні витратах від 15.02.2019 №220726 не міститься інформація щодо страхування вантажу.;

2) у копії митної декларації країни відправлення від 16.01.2019 № 19776582 не зазначені реквізити зовнішньоекономічного договору (контракту) та/або інвойсу, що унеможливлює ідентифікацію даного документу з партією товарів, що оцінюється та відсутні умови поставки;

3) у митній декларації відправлення від 16.01.2019 № 19776582 зазначено лише один код товару ), в той час, як в ЕМД, наданій до митного оформлення, товар класифікується за трьома кодами , , );

4) в прайс-листі виробника товару не зазначено на який період часу дійсна дана цінова пропозиція.

Частинами 4, 5 статті 58 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

В частині 10 статті 58 Митного кодексу України наведені витрати (складові митної вартості), які додаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, до яких зокрема, віднесені витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням; витрати на страхування цих товарів.

Пунктами 2, 3 частини 2 статті 53 Митного кодексу України визначено, що до документів, які підтверджують митну вартість товарів, відносяться зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу).

Пунктам 2.1, 3.1, 3.2 контракту №LН20171103 визначено, що кількість по кожній партії товару вказується в Інвойсі. Ціна на Товар і надані послуги вказуються в доларах США, згідно Інвойсу (рахунку-фактури) на кожну партію товару. Оплата за товар по даному договору може бути як в вигляді передоплати. Оплата здійснюється на підставі Інвойсу, виписаного Виконавцем на адресу Замовника.

Так, до суду позивачем надано проформу інвойс №LN20181022 від 22.10.2018 року згідно якого вартість товару, що постачався позивачу складає 9695,00 дол.США (а.с.49).

На підтвердження оплати за товар, який придбаний позивачем і розмитнення якого здійснювалось за (МД) №UА500010/2019/004559 від 26.02.2019 року позивачем надано заяву про купівлю іноземної валюти або банківських металів №13 від 13.12.2018 року (а.с.54) згідно якого ТОВ «АКВА`СЕРВІС» придбано 9695,00 дол.США.

Також позивачем надано до суду копію платіжного доручення №13 від 13.12.2018 року згідно якого позивачем здійснено оплату у суму 9695,00 дол.США. (а.с.55) та бухгалтерської виписки по взаєморозрахункам з WENDING SILMET MECHSNIC CO згідно якої позивачем 14.12.2018 року здійснено оплату у суму 9695,00 дол.США. на підставі платіжного доручення №13 від 13.12.2018 року (а.с.84).

Суд зазначає, що проформа-інвойс у міжнародній комерційній практиці - це документ, виписаний до того, як наявна відома повна інформація про товари; містить вміст відомостей про них, але він не є розрахунковим документом, він не містить вимог щодо внесення вказівки в ньому сум; може бути виписаний на ще не відвантажений товар.

Тобто, проформа-інвойс - не є документом на підставі якого здійснюється оплата за товар.

В той же час, до суду позивачем надано комерційний інвойс LN20181022 від 22.10.2018 року згідно якого вартість товару, що постачався позивачу складає 9705,54 дол.США (а.с.50).

В той же час, з боку позивача, ані до митного органу, ні до суду протягом усього строку розгляду даної адміністративної справи не надано доказів спати за товар, згідно вказаного комерційного інвойсу, а саме: у розмірі 9705,54 дол.США.

Тобто, ТОВ «АКВА`СЕРВІС» при митному оформленні товарів з (МД) №UА500010/2019/004559 від 26.02.2019 року не надано доказів на підтвердження сплати (повної сплати) за товар, який придбано у WENLING CHAMPION TRADING LTD згідно з комерційного Інвойсу (рахунку-фактури) №LN20181022 від 22.10.2018 року.

Пунктом 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України встановлено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Під час здійснення Одеською митницею ДФС контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією (МД) №UА500010/2019/004559 від 26.02.2019 було встановлено, що у наданих до митного оформлення документах (довідці про транспортні витрати) відсутня будь-яка інформація щодо здійснення або нездійснення страхування оцінюваних товарів під час їх перевезення, внаслідок чого неможливо перевірити правйльність визначення митної вартості самих товарів.

Відповідно до контракту наданого №LН20171103 визначено, що умови поставки - FOB-NINGPO в редакції INCONKOTERMS-2000.

Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс),- це міжнародні правила по тлумаченню найбільш широко використовуваних торгових термінів в області зовнішньої торгівлі, у них зазначені яка з сторін договору-купівлі продажу повинна здійснити необхідні для перевезення та страхування дії, коли продавець передає товар покупцю, та які витрати несе кожна з сторін. Обрані сторонами умови зовнішньоекономічного договору умови поставки товару визначають те, які витрати включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари або іншими словами, визначають конкретні складові митної вартості товарів.

Відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс) умови поставки FOB (Free on Board) франко борт означає, що продавець виконав своє зобов`язання з поставки у момент переходу товару через поручні судна у порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту покупець має нести усі витрати і ризики загибелі або пошкодження товару. За умовами FOB на продавця покладаються обов`язки з митного очищення товару для експорт.

Отже, згідно обраними умовами поставки FOB вартість страхування не включена у вартість товарів.

У відповідності до розділу V Додатку до рекомендації № 1 "Формуляр-зразок Організації Об`єднаних Націй для зовнішньоторговельних документів. Керівні принципи для застосування" (2001) основними документами, які необхідні для страхування товарів під час здійснення зовнішньоторговельних операцій є угоди про страхування (договір про страхування, страховий поліс, страховий сертифікат); повідомлення про страхування, ковернот: документи адміністративного характеру (повідомлення про страхову премію, рахунок-фактура страховика).

Як вже вказано судом, пунктами 2, 3 частини 2 статті 53 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-УІ передбачено, що до документів, які підтверджують митну вартість товарів, відносяться зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу).

Також пунктом 8 частини 2 статті 53 Митного кодексу України, до документів, які підтверджують митну вартість товарів, віднесені страхові документи (якщо здійснювалося страхування), а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до пункту 2 Положення про форму зовнішньоекономічних договорів (контрактів), яке затверджене наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 06.09.2001 № 201 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21.09.2001 за № 833/6024) за домовленістю сторін у договорі (контракті) можуть визначатися додаткові умови, зокрема умови, що стосуються страхування.

В пункті 21 розділу VII Рекомендацій Європейської економічної комісії ООН "Формуляр-зразок уніфікованого рахунку - для міжнародної торгівлі" (ЕСЕ/ТRADE/148) (Женева, вересень 1983 року) зазначено, що точний зміст переліку витрат залежить від застосовуваних умов поставки.

В пункті 22 розділу VII Рекомендацій Європейської економічної комісії ООН "Формуляр-зразок уніфікованого рахунку - для міжнародної торгівлі" (ЕСЕ/ТRADE/148) (Женева, вересень 1983 року) показано у якому порядку можуть зазначатися суми по рахунку, додаткові витрати та вирахування (в тому числі зазначаються витрати на страхування та інші витрати).

Відповідно до положень статей 134, 137, 138 Кодексу торговельного мореплавства України від 23.05.1995 № 176/95-ВР після приймання вантажу до перевезення перевізник вантажу, капітан або агент перевізника зобов`язані видати відправнику коносамент, який є доказом приймання перевізником вантажу, зазначеного в коносаменті, а також документом, що підтверджує наявність і зміст договору морського перевезення вантажу. У коносаменті зазначаються фрахт та інші належні перевізнику платежі або зазначення, що фрахт повинен бути сплачений згідно з умовами, викладеними в рейсовому чартері або іншому документі, чи зазначення, що фрахт повністю сплачено.

Отже, положення вищезазначених міжнародних документів та норм законодавства України передбачають зазначення достовірних відомостей про вартість товарів (в тому і про точний розмір витрат на страхування товарів) в зовнішньоекономічному договорі (контракті), в рахунку-Фактурі (інвойсі). транспортних документах тощо, а тому відсутність у поданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, транспортних (перевізних) документах тощо) відомостей про здійснення або нездійснення витрат на страхування, виключало можливість перевірки органом доходів і зборів числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 статі 54 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-УІ.

Пунктом 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України встановлено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Частиною 2 статті 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Таким чином, надані позивачем документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. і Зазначені обставини виключали можливість перевірки органом доходів і зборів числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 статі 54 Митного кодексу України та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості.

Окрім того, під час здійснення Одеською митницею ДФС контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією (МД) №UА500010/2019/004559 від 26.02.2019 було встановлено, що у копії митної декларації країни відправлення від 16.01.2019 № 19776582 не зазначені реквізити зовнішньоекономічного договору (контракту) та/або інвойсу, що унеможливлює ідентифікацію даного документу з партією товарів, що оцінюється; у митній декларації відправлення від 16.01.2019 № 19776582 зазначено лише один код товару ), в той час, як в ЕМД, наданій до митного оформлення, товар класифікується за трьома кодами , , ); в прайс-листі виробника товару не зазначено на який період часу дійсна дана цінова пропозиція.

Дослідивши вищевказані копії митної декларації країни відправлення від 16.01.2019 № 19776582 та прайс-лист виробника товару, судом встановлено, що дійсно у копії митної декларації країни відправлення від 16.01.2019 № 19776582 не зазначені реквізити зовнішньоекономічного договору (контракту) та/або інвойсу; у митній декларації відправлення від 16.01.2019 № 19776582 зазначено лише один код товару ), в той час, як в ЕМД, наданій до митного оформлення, товар класифікується за трьома кодами , , ); в прайс-листі виробника товару не зазначено на який період часу дійсна дана цінова пропозиція.

При цьому у інвойсі не вказано умови на яких було здійснено постачання товарів позивачу.

Суд зазначає, що відсутність в копії митної декларації країни відправлення від 16.01.2019 № 19776582 реквізитів зовнішньоекономічного договору (контракту) унеможливлює ідентифікацію даного документу з партією товарів, що оцінюється, зазначення у митній декларації відправлення від 16.01.2019 № 19776582 лише один код товару ), в той час, як в ЕМД, наданій до митного оформлення, товар класифікується за трьома кодами ( , , ), що унеможливлює ідентифікацію товару, який подавався до митного оформлення.

Крім того, для підтвердження митної вартості товарів було надано довідку, що підтверджувала вартість транспортування № 220726 від 15.02.2019. Згідно з наданою довідкою вартість перевезення одного 40-футового контейнеру з порту Нінгбо, Китай до порту Одеса складає 9275,2 грн.

В то же час, за наявною інформацією, що доведена до митниць листом Посольства України в КНР від 17.01.2019 № 6156/16-200-81 (вх. ДФС 2581/5), вартість перевезення одного 40-футового контейнера з Китаю до України в середньому коштує 2500-3000 доларів США.

Суд зазначає, що додатково наданими позивачем документами, не спростовано розбіжності, які виявлені митницею під час перевірки документів, які подані разом з митною декларацією з наступних причин.

Пунктом 52 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 № 1440 передбачено, що оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел (за винятком документів, надання яких повинен забезпечити замовник оцінки згідно з договором), їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. При цьому оцінювач повинен проаналізувати всі інформаційні джерела, пов`язані з об`єктом оцінки, тенденції на ринку подібного майна, інформацію про угоди щодо подібного майна, які використовуються у разі застосування порівняльного підходу, та іншу істотну інформацію. У разі неповноти зазначеної інформації або відсутності її взагалі у звіті про оцінку майна зазначається негативний вплив цього факту на результати оцінки.

Також пунктом 53 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 № 1440 передбачено, що залежно від обраних методичних підходів та методів оцінки оцінювач повинен зібрати та проаналізувати всі істотні відомості про об`єкт оцінки, зокрема вихідні дані про його правовий статус, відомості про склад, технічні та інші характеристики, інформацію про стан ринку стосовно об`єкта оцінки та подібного майна, відомості про економічні характеристики об`єкта оцінки (прогнозовані та фактичні доходи і витрати від використання об`єкта оцінки, у тому числі від його найбільш ефективного використання та існуючого використання).

Однак, Суд зазначає, що надана позивачем додатково цінова довідка (а.с.85-86) ґрунтується виключно на документах митного оформлення та не містить за своїм змістом зовнішньої цінової інформації, яку об`єктивно можна перевірити, у ній не проаналізовані всі інформаційні джерела, пов`язані з об`єктом оцінки, тенденції на ринку подібного майна, інформація про угоди щодо подібного майна, які використовуються у разі застосування порівняльного підходу, та інша істотна інформація.

Відповідно до частини 5 статті 55 Митного кодексу України декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів.

Також згідно з ч.4 статті 57 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-УІ застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

З метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості з урахуванням інформації, яка наявна в органі доходів і зборів, між декларантом та Одеською митницею ДФС була проведені консультації, про що зазначено в рішенні про коригування митної вартості товарів № UА500010/2019/004559 від 26.02.2019, які виразились у витребуванні додаткових документів, надання часу для підтвердження заявленої митної вартості товару, пропозиції надання відомостей щодо аналогічних товарів.

Вищий адміністративний суд України 27.11.2014 року по справі № К/800/19445/14 дійшов висновку, що інших способів, ніж витребування додаткових документів, надання часу для підтвердження заявленої митної вартості товару, у митного органу щодо узгодження митної вартості товару із декларантом законодавчими нормами не передбачено.

Частиною 1статті 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів: в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); г) резервний.

Відповідно до частин 2, 3 статті 57 Митного кодексу України від 13.03.2CG2 Ут 4495-УІ основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною 9 статті 58 Митного кодексу України передбачено, що розрахунки при застосуванні методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню, а отже, враховуючи вищевикладені обставини не було можливим застосувати до товарів № 1, 2 метод визначення митної вартості за ціною договору.

Метод визначення митної вартості за ціною угоди щодо ідентичних товарів (метод 2) у даному випадку, не може бути використаний до товарів № 1, 2, у зв`язку з відсутністю даних стосовно фізичних характеристик товару та якості та репутації на ринку. При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті (ст.59 Митного кодексу України). При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: фізичні характеристики; якість та репутація на ринку; країна походження; виробник.

Відповідно до частин 1-5 статті 60 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними. Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку. Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари. У разі якщо такого продажу не виявлено, використовується вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.

Відповідно до розділу 5 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, які затверджені наказом Державної фіскальної служби України від 11.09.2015 №689 під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків використовуються такі джерела інформації як спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС; інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю та інші.

Статтею 6 Указу Президента України від 25.08.94 № 475/94 «Про заходи щодо запобігання експорту товарів походженням з України за цінами, що можуть розглядатися як демпінгові, та врегулювання торговельних спорів» встановлено, що при здійсненні суб`єктами підприємницької діяльності України експортних та імпортних операцій безпосередньо або через зовнішньоторговельного посередника контактні (зовнішньоторговельні) ціни мають відповідати цінам, що склалися чи складатимуться на відповідний товар на ринку експорту чи імпорту на момент здійснення експортної, імпортної операції. Відповідальність за обґрунтування цін за зовнішньоекономічними контрактами покладається на суб`єктів підприємницької діяльності.

Так за допомогою інформації, отриманої за результатами здійснення митного контролю із зазначенням номерів відповідних митних декларацій, яка міститься у спеціалізованому програмно-інформаційному комплексі Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС) встановлено, що рівень митної вартості подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже було здійснено у максимально наближений час є більшим, по товару №1 МД № UA 500090/2019/2839 від28.02.2019 року, № UA 500020/2019/2045 від 23.02.2019року -1,81 дол.США за кг нетто, по товару №2 - МД№ UA 500010/2019/2334 від 01.02.2019 року -2,17 дол.США за кг нетто.

Частинами 1, 2 ст. 64 Митного кодексу України, які встановлюють порядок визначення митної вартості з використанням резервного методу, передбачено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях. Митна вартість оцінюваних товарів визначена з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі.

За результатом проведених консультації між органом доходів і зборів та декларантом щодо товару № 1 у митній декларації було обрано метод визначення митної вартості - резервний, про що зазначено у оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів.

У зв`язку з вищевикладеним та у відповідності до ч.2 ст. 55 Митного кодексу України Одеською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості № UA 500010/2019/000015/2 від 01.03.2019 року.

Частиною 2 статті 55 Митного кодексу України встановлено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Крім того, відповідно п.2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, які затверджені наказ Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598 у графі 33 рішення зазначаються обставини його прийняття та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості.

У рішенні про коригування митної вартості UA 500010/2019/000015/2 від 01.03.2019 року наведено достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, також у рішенні про коригування митної вартості визначені джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості, а саме: спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС), у яких міститься інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю із зазначенням номерів митних декларацій.

В постанові Верховного Суду України від 02.06.2015 року у справі №21-498а15 за позовом приватного підприємства "Українська дистрибуційна система" до Житомирської митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України в Житомирський області, викладений висновок щодо застосування норм права, а саме: "відповідно до частини першої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів".

Також в постанові від 01.10.2013 року у справі №21-354а13 Верховний Суд України прийшов до висновків про те, що витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.

Верховний Суд України в постанові від 15.10.2013 року у справі № 21-270а13, в постанові від 22.10.2013 року у справі 21-342а13 дійшов висновку про те, що наявність в ЄАІС інформації про іншу митну вартість ідентичних або аналогічних товарів може бути підставою для витребування у декларанта додаткових документів для підтвердження митної вартості.

Таким чином суд дійшов висновку, що Одеська митниця ДФС під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача та прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволені адміністративного позову ТОВ "АКВА`СЕРВІС" до Одеської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товару від 01.03.2019 року №UА500010/2019/000015/2 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Корой С.М.

.