Справа № 821/1983/13-а
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2019-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 серпня 2019 року

Київ

справа №821/1983/13-а

адміністративне провадження №К/9901/3817/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів - Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Каховської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області

на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 30.10.2013 (суддя Морська Г.М.)

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2014 (судді Золотніков О.С., Осіпова Ю.В., Скрипченко В.О.)

у справі №821/1983/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Союз» ЛТД»

до Каховської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Союз» ЛТД» (далі - позивач, ТОВ «ВКФ «Союз ЛТД») звернулось до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Каховської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області (далі - відповідач, Каховська ОДПІ ГУ Міндоходів у Херсонській області), в якому просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 13.05.2013 № , № .

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 30.10.2013, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2014, адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 30.10.2013 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2014 і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що підставами для визначення позивачу зазначених сум грошових зобов`язань слугували висновки перевіряючих про безпідставність формування позивачем складу податкового кредиту з податку на додану вартість та складу валових витрат по господарським взаємовідносинам з ТОВ «Саноіл Торг», які, за твердженнями відповідача, не спричиняють реального настання правових наслідків обумовлених ними. Такі висновки податкового органу ґрунтуються на висновках акту перевірки ДПІ у Шевченківському районі м. Києва ДПС від 22.03.2013 р. № 788/22-20/37269136 «Про результати документальної невиїзної позапланової перевірки ТОВ «Саноіл Торг» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «ИНФИНИТИ» за період з 21.03.2011 року по 30.09.2012 року». Відповідно до акту перевірки ТОВ «Саноіл Торг» від 22.03.2013 р. № 788/22-20/37269136 ДПІ у Шевченківському районі м. Києва ДПС встановлено, що правочини ТОВ «Саноіл Торг», укладені з контрагентом порушують публічний порядок, суперечать інтересам держави та суспільства, вчинені з метою ухилення від сплати податків третіх осіб, що призвело до завищення податкового кредиту та податкових зобов`язань з податку на додану вартість за перевірений період. Тобто податковий орган заперечує реальність господарських операцій по ланцюгу постачання товарів від ТОВ «Инфинити» до «Саноіл Торг», від останнього до позивача. Крім того, відповідач зазначає, що в провадженні управління розслідування особливо важливих справ ГСУ ДПС України перебувають матеріали досудового розслідування № 0000031 за ознаками злочину, передбаченого частиною 3 статті 212 Кримінального кодексу України, та щодо невстановлених осіб за ознаками злочину, передбаченого частиною 2 статті 205 Кримінального кодексу України, пов`язані зі спірними господарськими операціями.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.01.2018 касаційну скаргу було передано судді-доповідачу Васильєвій І.А. та визначено склад колегії суддів, до якої також входять судді: Пасічник С.С. та Юрченко В.П.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 11.04.2013 по 17.04.2013, на підставі наказу від 11.04.2013 № 259, згідно підпункту 78.1.1 статті 78, статті 79 Податкового кодексу України посадовою особою відповідача проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ ВКФ «Союз`ЛТД з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток та податку на додану вартість за період з 01.09.2011 по 30.11.2011 по взаємовідносинах з ТОВ «Саноіл Торг», за результатами якої складено акт від 22.04.2013 № 117/22/24108334.

Перевіркою встановлені порушення позивачем статті 44, пунктів 138.1, 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України та частини 1 статті 203, статей 215, 228, 662, 655, 656 Цивільного кодексу України, внаслідок чого позивачем завищено суму валових витрат на 4 154 598 грн, що призвело до заниження податку на прибуток на 955 557 грн, статті 44, пункту 185.1 статті 185, пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість на 830 919 грн. 12 коп.

На підставі вказаного акта перевірки відповідачем 13.05.2013 прийнято податкові повідомлення-рішення № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у сумі 955 557 грн - за основним платежем та №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 1 246 380 грн, в тому числі 830 920 грн - за основним платежем та 415 460 - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Суд першої інстанції, висновки якого підтримала колегія суддів суду апеляційної інстанції, вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що матеріалами справи підтверджується належним чином та в повному обсязі виконання укладених позивачем зі своїм контрагентом правочинів, а відповідач, як суб`єкт владних повноважень, враховуючи, що висновки викладені в акті податкової перевірки не узгоджуються з нормами матеріального права, не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, виходячи з такого.

У відповідності до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.1 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України встановлено, що не включаються до складу витрат витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності.

Не включаються до складу витрат витрати не підтверджені відповідними

розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 цієї ж статті визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Із зазначених правових норм вбачається, що податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість та витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, що стала підставою для формування податкового обліку платника податку. Разом з тим, дотримання норм цивільного чи господарського права не означають автоматично реальності вчинення господарської операції. Правильність відображення в податковому обліку господарських операцій відповідно до їх реального змісту повинна здійснюватись виключно на підставі норм податкового законодавства. А відтак, якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображено в укладених платником податків договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи видами діяльності ТОВ «ВКФ «Союз» ЛТД» є, серед іншого, оптова торгівля паливом та роздрібна торгівля пальним, перевезення вантажним автомобільним транспортом.

Позивачем (Покупець) укладено з ТОВ «Саноіл Торг» (Постачальник) договір поставки нафтопродуктів від 14 вересня 2011 року за № ДП-18, відповідно до якого Постачальник зобов`язується поставити Покупцю нафтопродукти, а останній - прийняти та своєчасно оплатити Товар. Кількість, асортимент, якість, ціна на Товар та вартість окремої партії Товару визначаються за згодою сторін у специфікації. Поставка здійснюється на умовах, визначених в специфікаціях, згідно Інкотермс.

Витрати за названою вище угодою з ТОВ «Саноіл Торг» включено позивачем до складу валових витрат на підставі первинних документів - договору поставки нафтопродуктів, платіжних доручень, видаткових та податкових накладних, товарно-транспортних накладних, виписки з журналу реєстрації довіреностей, договорів на міські та міжміські перевезення вантажів автотранспортом, оформлених відповідно до наведених вимог чинного законодавства України, що не спростовується висновками акта перевірки.

Подальше використання позивачем придбаних за названою вище угодою з ТОВ «Саноіл Торг» товарів у власній господарській діяльності, а саме реалізація цих товарів за цінами, більшими у порівнянні з цінами їх придбання, що свідчить про наявність мети на отримання доходу, підтверджується наданими ТОВ «ВКФ «Союз» ЛТД» до суду першої інстанції первинними документами - податковими та видатковими накладними, довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей, копіями платіжних доручень.

Щодо посилання податкового органу на кримінальне провадження, то судом апеляційної інстанції встановлено, що наданим позивачем до суду апеляційної інстанції повідомленням ГУ Міндоходів у Херсонській області від 17 грудня 2013 року за № 5878/10/21-22-09-02-16 підтверджується факт закриття кримінального провадження відносно службових осіб ТОВ «ВКФ «Союз» ЛТД» у зв`язку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідачем не було надано суду доказів, які б свідчили про фіктивність контрагента позивача, чи доказів заперечення причетності посадових осіб контрагента до діяльності підприємства, доказів порушення кримінальних проваджень за фактом фіктивного підприємництва щодо контрагента позивача тощо. Наявність кримінальних проваджень суб`єктів господарювання по ланцюгу постачання товарів (послуг) не є доказом нереальності господарських операцій позивача з його контрагентом.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень, судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального чи процесуального права.

Згідно частини 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтовані рішення, в яких повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

Керуючись статтями 243, 246, 250, 341, 343, 349, 350 , 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Каховської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 30.10.2013 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2014 у справі №821/1983/13-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко