Справа № 1.380.2019.003073
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.003073
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Грень Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :
21.06.2019 до Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною відмову Адміністрації Державної прикордонної служби України в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей;

- скасувати рішення Адміністрації Державної прикордонної служби України від 22.02.2019 № 22 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей з урахуванням права позивача на отримання одноразової грошової допомоги, як інваліду II групи внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням військової служби, з урахуванням проведених виплат, та факту подання позивачем усіх документів передбачених законодавством, у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України подати звіт про виконання судового рішення впродовж 30 днів з дня набрання ним чинності;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 повторно направити документи ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів - Адміністрації Державної прикордонної служби України.

У зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці у період з 13.07.2019 по 16.08.2019, суд приймає рішення у цій справі в перший робочий день головуючого судді, а саме - 19.08.2019.

Ухвалою суду від 26.06.2019 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без виклику сторін.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на заяву ОСОБА_1 від 17.12.2018 до Мостиського прикордонного загону щодо розгляду питання про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» отримано лист від 06.03.2019 № 11/С-81, яким повідомлено, що рішенням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 22.02.2019 № 22 у виплаті одноразової грошової допомоги відмовлено.

Зі змісту вказаного листа слідує, що Адміністрація Державної прикордонної служби України відмовила у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку з тим, що термін між первинним оглядом МСЕК із встановленням III групи інвалідності та в подальшому встановленням вищої II групи інвалідності перевищує два роки.

Позивач з зазначеним рішенням не погоджується, вважає його незаконним та таким, що винесено з порушенням норм чинного законодавства України, оскільки норми абзацу 2 частини 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та абзац 2 пункту 8 Порядку встановлюють єдиний випадок, коли виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється - сплив понад дворічного терміну після первинного встановлення інвалідності та зміною групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності не можуть бути застосовані у даному випадку.

Відповідач 1 - Адміністрація Державної прикордонної служби України позов не визнав, 19.07.2019 за вх. №25641 долучив до матеріалів справи відзив на позовну заяву в якому зазначив, що відповідно до довідок МСЕК від 01.03.2012 серії ААА № 831805 та від 05.07.2018 серії ААА № 816548, термін між первинним оглядом яким позивачу встановлено III групу інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного із проходженням військової служби та в подальшому встановлення позивачу II групи інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного із проходженням військової служби складає понад дворічний термін. У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється. Відтак, відповідач просить у задоволенні позову відмовити.

Відповідач 2 - ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) позов не визнав, 01.08.2019 долучив до матеріалів справи відзив на позовну заяву в якому зазначив, що відповідно до чинного законодавства у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності, в дворічний строк з моменту первинного встановлення може призначатись одноразова грошова допомога. Проте позивач не дотримався встановлених законодавством строків та втратив право на отримання одноразової допомоги передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей».

31.07.2019 представником позивача через канцелярію суду за вх. №27256 подано відповідь на відзив Адміністрації Державної прикордонної служби України в якій зазначено, що редакція ст. ст. 16 - 16-4 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» станом на дату встановлення ОСОБА_1 III групи інвалідності згідно довідки від 01.03.2012 серії 10 ААА № 831805 не містила часових обмежень щодо повторності оглядів та зміни інвалідності чи відсотків втрати працездатності та не обмежувала право на отримання грошової допомоги у разі зміни інвалідності часовими проміжками. Аналогічна правова позиція щодо застосування положень Закон України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» викладена Верховним Судом у постанові від 20.03.2018 по справі № 295/3091/17.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини.

Наказом голови Державної прикордонної служби України від 30.06.2011 № 314-ОС підполковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас за станом здоров`я, та наказом начальника цієї ж установи від 06.07.2011 № 327-ОС виключено із списків особового складу, усіх видів забезпечення.

Медико-соціальною експертною комісією 01.03.2012 вперше проводився огляд ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою до акта огляду медико- соціальною експертною комісією серія 10 ААА № 831805 від 01.03.2012, за результатами якого встановлено III групу інвалідності за захворюванням, пов`язаним із проходженням військової служби.

На підставі акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 10 ААА № 831805 від 01.03.2012 згідно рішення Адміністрації Державної прикордонної служби України ОСОБА_1 через Мостиський прикордонний загін виплачено у 2012 році одноразову грошову допомогу відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 N 499.

Надалі, відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААА № 816548 від 05.07.2018 ОСОБА_1 первинно встановлено II групу інвалідності в результаті захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.

На заяву ОСОБА_1 від 17.12.2018 до Мостиського прикордонного загону щодо розгляду питання про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позивачем отримано лист від 06.03.2019 № 11/С-81, яким повідомлено, що рішенням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 22.02.2019 № 22 у виплаті одноразової грошової допомоги відмовлено.

Зі змісту вказаного листа слідує, що Адміністрація Державної прикордонної служби України відмовила у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку з тим, що термін між первинним оглядом МСЕК із встановленням III групи інвалідності та в подальшому встановленням вищої II групи інвалідності перевищує два роки.

Не погоджуючись із рішенням відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд керувався наступним.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Стаття 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, а стаття 16-3 Закону визначає порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Частиною 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлений вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога.

Так, відповідно до пункту 5 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Відповідно до частини 2 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Частиною 2 статті 16-3 вказаного Закону (в редакції, чинній на час встановлення групи інвалідності та звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення одноразової грошової допомоги) передбачено, що у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.

Згідно з частиною 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Отже, право військовослужбовців на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності, визначається при умові, що встановлення вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або відсотку втрати працездатності відповідно.

Зазначені положення статті 16-3 застосовуються під час вирішення питання щодо отримання допомоги у випадку встановлення під час повторного огляду вищої (порівняно з вже встановленою) групи інвалідності, або встановлення більшого (порівняно вже встановленим раніше) відсотка втрати працездатності.

Відповідно до частини 9 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2, пункту 9 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», затверджений Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Частиною 2 пункту 3 Порядку № 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Судом встановлено, що 05.07.2018 Львівська обласна медико-соціальна експертна комісія первинно установила ОСОБА_1 II групу інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням військової служби, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААА№ 816548 від 05.07.2018.

Отже, з урахуванням пункту 3 Порядку № 975 право на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням вперше II групи інвалідності, виникло у ОСОБА_1 05.07.2018. Таким чином, суд дійшов висновку, що обмеження передбачене пунктом 8 Порядку № 975 та абзацом 2 пункту 4 статті 16-3 Закону 2011-XII щодо ОСОБА_1 не застосовується.

Окрім того, суд зазначає, що Закон України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким був доповнений пункт 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» абзацом 2, набрав чинності з 01.01.2017. Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 у справі № 1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно- правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, в силу вимог статті 58 Конституції України, норма Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яка набрала чинності 01.01.2017, на спірні правовідносини не розповсюджується. Застосування даної норми стосовно ОСОБА_1 можливе лише у разі повторної зміни (встановлення) групи інвалідності з 05.07.2018 і саме з цього моменту слід відраховувати дворічний строк.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічна правова позиція щодо застосування положень Закон України від 06.12.2016 № 1774-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» наведена Верховним Судом в постанові від 20.03.2018 по справі №295/3091/17.

Окрім того, Верховний Суд у своїй постанові від 13.12.2018 у справі № 623/1711/17 щодо застосування положень нормативно-правових акті у часі у аналогічних правовідносинах щодо виплати одноразової грошової допомоги зі спливом дворічного строку від дати первинного встановлення групи інвалідності вказав, що з метою упорядкування законодавства щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, встановлення їм інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, визначення цієї допомоги виключно як виплати соціального характеру до Закону № 2011-XII Законом України від 4 липня 2012 року № 5040-VІ «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» були внесені, зокрема, такі зміни: статтю 16 викладено в новій редакції, та доповнено цей Закон статтями 16-1- 16-4. У Прикінцевих положеннях Закону № 5040-VІ встановлено, що дія цього Закону не поширюється на осіб, стосовно яких до набрання чинності цим Законом прийнято рішення про виплату їм одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, або які отримали замість зазначеної допомоги інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства.

Також, Верховний Суду у постанові від 21.06.2018 у справі № 760/11440/17 вказав, що системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що у разі встановлення військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у них виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується їм з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги. Оскільки, на момент виникнення спірних правовідносин, строків реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено не було, отже, позивач має права на отримання вказаної допомоги без обмеження дворічним терміном після первинного встановлення групи інвалідності.

Таким чином, із системного аналізу вказаних норм права, а також з урахуванням правових висновків Верховного суду, суд дійшов висновку, що висновки Адміністрації Державної прикордонної служби України про відсутність правових підстав для виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку із закінченням дворічного строку після первинного встановлення ОСОБА_1 III групи інвалідності, є помилковими.

Інші ж підстави для відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в рішенні Адміністрації Державної прикордонної служби України від 22.02.2019 № 22, не наведені.

Отже, рішення Адміністрації Державної прикордонної служби України про відмову у призначені ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги від 22.02.2019 № 22, у зв`язку із встановленням йому II групи інвалідності понад два роки після первинного встановлення III групи інвалідності, суперечить вимогам Закону № 2011-XII, а тому таке підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Адміністрацією Державної прикордонної служби України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей з урахуванням права позивача на отримання одноразової грошової допомоги, як інваліду II групи внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням військової служби, з урахуванням проведених виплат, та факту подання позивачем усіх документів передбачених законодавством, у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_1 , суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Згідно з пунктом 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними повноваженнями є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова може.

Однак, відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Суд, з огляду на завдання адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, бере до уваги те, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Суд наголошує, що відповідно до ст. 13 Європейської конвенції з прав людини кожен, чиї права, свободи визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний спосіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з рішенням Конституційного суду України від 30.01.2003 у справі № 1-12/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Враховуючи обставини справи, належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язати Мостиський прикордонний загін повторно направити документи ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів - Адміністрації Державної прикордонної служби України та зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей з урахуванням права позивача на отримання одноразової грошової допомоги, як інваліду II групи внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням військової служби, з урахуванням проведених виплат, та факту подання позивачем усіх документів передбачених законодавством, у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 та надіслати вказане рішення Мостиському прикордонному загону для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_1 .

Щодо позовної вимоги про зобов`язання адміністрації Державної прикордонної служби України подати звіт про виконання судового рішення протягом 30 днів з дня набрання ним чинності, суд зазначає таке.

Встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення (ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України) є правом суду, а не обов`язком, яке не виключає існування принципу обов`язковості судового рішення, згідно з яким судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (ст. 129-1 Конституції України, ч. 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи, що встановлення судового контролю за виконанням рішення є правом суду та з огляду на обставини справи, за відсутності підстав, які б свідчили про можливість не виконання даного рішення відповідачем, суд не вважає за необхідне встановлювати судовий контроль за виконанням даного рішення, а тому, суд дійшов висновку що у задоволенні позовної вимоги про встановлення судового контролю належить відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, суд не вбачає підстав для встановлення контролю за виконанням даного рішення шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З врахуванням встановлених під час судового розгляду справи обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.139 КАС України судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 6, 14, 242, 243, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :
позов ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Адміністрації Державної прикордонної служби України в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей.

Скасувати рішення Адміністрації Державної прикордонної служби України від 22.02.2019 № 22 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

Зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей з урахуванням права позивача на отримання одноразової грошової допомоги, як інваліду II групи внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням військової служби, з урахуванням проведених виплат, та факту подання позивачем усіх документів передбачених законодавством, у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_1 .

Зобов`язати Мостиський прикордонний загін повторно направити документи ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів - Адміністрації Державної прикордонної служби України.

У задоволенні позовної вимоги про зобов`язання адміністрації Державної прикордонної служби України подати звіт про виконання судового рішення протягом 30 днів з дня набрання ним чинності відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 19.08.2019.

Суддя Грень Н.М.