Справа № 363/1291/19
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2019-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2019 року № 363/1291/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у м. Києві у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ФОП ОСОБА_1 з позовом до Державної фіскальної служби України (відповідач - 1), Головного управління ДФС у Київській області (відповідач-2), в якому просить визнати протиправним рішення про результати розгляду скарги №10673/6/99-99-11-05-02-25 від 05.03.2019 Державної фіскальної служби України та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-135428-53 від 13.11.2018 Головного управління ДФС у Київській області.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем-2 безпідставно, в порушення вимог чинного законодавства, було винесено податкову вимогу про сплату позивачем податкового боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 9005,54 грн. Вказано, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2018 рік сплачено ФОП ОСОБА_1 у повному обсязі, а нарахування такого внеску податковим органом за 2017 рік є необґрунтованим, оскільки позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець лише з 20.02.2018.

У позовній заяві представник позивача також посилався на протиправність рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги №10673/6/99-99-11-05-02-25 від 05.03.2019, з огляду на порушення відповідачем -1 строку на його прийняття.

Відповідач-1 позов не визнав, обґрунтовуючи свою позицію вказав, що рішення про результати розгляду скарги №10673/6/99-99-11-05-02-25 від 05.03.2019 прийнято протягом 30 календарних днів з моменту отримання скарги, тобто на підставі та у відповідності до вимог чинного законодавства, що на думку Державна фіскальна служба України свідчить про безпідставність позовним вимог у цій частині.

Відповідач-2 також звернувся до суду з письмовим відзивом, в якому вказав, що станом на 31.10.2018 в інтегрованій картці платника - ОСОБА_1 обліковується заборгованість по єдиному соціальному внеску у розмірі 9005,54 грн, у зв`язку із чим, позивачу правомірно виставлено оскаржувану вимогу.

Ухвалою суду від 14.06.2019 відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі.

У судове засідання, призначене на 09.07.2019, прибули позивач та представник відповідачів. Позивач свої вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник відповідачів з адміністративним позовом не погодився, наполягав на відмові у його задоволенні.

Під час судового засідання, з урахуванням думки учасників справи, суд керуючись приписами статті 205 КАС України, перейшов у письмове провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи, а саме - Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 20.02.2018, номер запису - 2 008057.

Судом встановлено, що 13.11.2018 Головним управлінням ДФС у Київській області складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-135428-53 від 13.11.2018, якою від ФОП ОСОБА_1 вимагається сплатити недоїмку з єдиного соціального внеску на суму 9005,54 грн (а.с. 17).

Не погоджуючись із такою вимогою, позивач оскаржив її в адміністративному порядку, звернувшись до Державної фіскальної служби України зі скаргою від 31.01.2019 а.с. 14-16).

13 березня 2019 року ФОП ОСОБА_1 отримав рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги від 05.03.2019 №10673/6/99-99-11-05-02-25, яким вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-135428-53 від 13.11.2018 залишено без змін, а скаргу без задоволення (а.с. 11-12).

Позивач вважає, що зазначене рішення відповідача-1 прийнято без додержання приписів передбаченого на те порядку, а оскаржувана вимога відповідача-2 не базується на положенням податкового законодавства, у зв`язку із чим, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами спору, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI ).

Пунктом другим частини першої статті 1 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

В силу вимог пунктів 4 та 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи, які провадять незалежну професійну діяльність а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Пунктом першим частини другої статті 6 Закону № 2464-VI передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац 3 частини 8 статті 9 Закону).

Згідно вимог частини четвертої статті 5 Закону № 2464-VI, обов`язки платників єдиного внеску виникають у осіб, зазначених в абзацах другому, третьому, п`ятому та сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - з дня їх державної реєстрації відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців".

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи та жодним чином не спростовано відповідачами, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрований відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" 20.02.2018. Вказане свідчить про те, що починаючи саме із зазначеного терміну у позивача виник обов`язок щодо сплати єдиного внеску.

Попри цю обставину, контролюючим органом протиправно нараховано позивачу недоїмку зі сплати єдиного соціального внеску за 2017 рік у сумі 8448,00 грн, яку враховано до загального розміру недоїмки оскаржуваної вимоги.

У той же час, як з`ясовано у ході розгляду справи, ФОП ОСОБА_1 своєчасно та у повному обсязі сплатив суми єдиного соціального внеску у 2018 році.

Так, матеріали справи містять наступні доказі, які підтверджують виконання позивачем обов`язку, передбаченого Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у 2018 році:

1) дублікат квитанції від 27.04.2018 №0.0..1 на суму 1900,00 грн, з призначенням платежу - сплата ЄСВ за 1 квартал 2018 року;

2) дублікат квитанції від 18.07.2018 №0.0..1 на суму 2457,00 грн, з призначенням платежу - сплата ЄСВ за 2 квартал 2018 року;

3) дублікат квитанції від 20.10.2018 №0.0..1 на суму 2457,00 грн, з призначенням платежу - сплата ЄСВ для ФОП;

4) дублікат квитанції від 17.01.2019 №0.0..1 на суму 2457,00 грн, з призначенням платежу - сплата ЄСВ для ФОП.

За наведеного вище, суд зазначає, що нарахування позивачу податковим органом недоїмки з єдиного соціального внеску на суму 9005,54 грн суперечить фактичним обставинам та не обґрунтовується правовим чином, адже у 2017 році ФОП ОСОБА_1 не був платником єдиного соціального внеску, а у 2018 році сплачував такий внесок своєчасно та у повному обсязі.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги від 05.03.2019 №10673/6/99-99-11-05-02-25, суд зазначає наступне.

Беручи до уваги, що суд дійшов висновку про протиправність та наявність підстав для скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2018 №Ф-135428-53, що є належним та достатнім способом відновлення порушеного права, позовна вимога про визнання протиправним рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги від 05.03.2019 №10673/6/99-99-11-05-02-25 задоволенню не підлягає, оскільки її задоволення не матиме юридичного наслідку у спірних правовідносинах.

Як встановлено частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, не надали до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довели правомірності своїх рішень.

У підсумку, з огляду на вищезазначене та опираючись на докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині визнання протиправною вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-135428-53 від 13.11.2018.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи дублікатом квитанції від 22.03.2019 (а.с. 1).

Отже, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають присудженню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-135428-53 від 13.11.2018.

У задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовити.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Київській області () судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.