Справа № 814/5184/13-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2019-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

15 серпня 2019 року

Київ

справа №814/5184/13-а

адміністративне провадження №К/9901/2498/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадженя касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Светар-ТВ" на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду у складі головуючого судді Брагар В.С. від 29.01.2014 та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Жука С.І., суддів: Джабурії О.В., Лук`янчук О.В. від 03.09.2014 у справі №814/5184/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Светар-ТВ" до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:

В грудні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма " Светар - ТВ" (далі - позивач/Товариство/ТОВ Фірма «Светар-ТВ») звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області (далі - відповідач/контролюючий орган) про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 10.12.2013 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 175854,00грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 87927,00грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Товариство зазначає, що за наслідками проведеної перевірки контролюючий орган дійшов помилкового висновку про те, що господарські операції позивача з його контрагентом не мали реального характеру, оскільки протилежне підтверджується належними доказами. Відтак, відповідач не мав підстав для прийняття оскарженого податкового повідомлення-рішення щодо збільшення ТОВ Фірма «Светар-ТВ» суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.01.2014 позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області від 10.12.2013 № .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновку, що операції між позивачем та його контрагентом (ТОВ "Проектбудмонтаж-М") є реальними, факт їх вчинення підтверджується належними доказами, а відтак позивач правомірно та у відповідності до положень статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України) включив до складу податкового кредиту суми ПДВ за результатами таких операцій.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2014 задоволено апеляційну скаргу відповідача. Скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що Товариством не доведено руху активів та господарської мети під час здійснення операцій з його контрагентом, оскільки в матеріалах справи відсутня проектна документанція, а відтак неможливо встановити обсяг та види виконаних робіт; договір підряду не містить усіх, визначних чинним законодавством, істотних умов; довідки про вартість виконанх будівельних робіт, акти приймання виконаних будівельних робіт та договірна ціна на будівництво не містять усіх відповідних реквізитів (відсутні дати підписання вказаних документів).

Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції, ТОВ Фірма «Светар-ТВ» подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції. При цьому скаржник зазначив, що суд дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позовних вимог, адже невірно оцінив залучені до справи докази та фактичні обставини справи, які свідчать про те, що операції між позивачем та його контрагентом фактично проведені та документально оформлені, Товариством дотримано передбачені ПК України умови для формування податкового кредиту з ПДВ, у зв`язку з чим, на його думку, відсутні підстави для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення - рішення.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.10.2014 відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

В запереченнях на касаційну скаргу відповідач зазначає про законність та обґрунтованість постанови суду апеляційної інстанції та просить касаційну скаргу позивача залишити без задоволення. Вказує, що в порушення пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України Товариством штучно сформовано податковий кредит за квітень 2013 року у розмірі 175854,00грн.

В подальшому, справа передана до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, вказує на таке.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що в листопаді 2013 року Державною податковою інспекцією у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області проведено позапланову виїзну перевірку позивача з питань правомірності формування податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «Проектбудмонтаж - М» та податкових зобов`язань з покупцями за товари (роботи, послуги), які були придбані у ТОВ «Проектбудмонтаж - М» у квітні 2013 року.

За результатами перевірки відповідачем було складено акт № 857/14-02-22-01/24053834 від 27.11.2013 (далі - акт перевірки), у висновках якого зазначено, що позивачем порушено п. 185.1 ст.185, п.198.1, 198.3 ст.198 ПК України, в результаті чого занижено ПДВ всього у сумі 175854,00 грн. за квітень 2013 року внаслідок формування позивачем податкового кредиту з ПДВ за операціями із ТОВ "Проектбудмонтаж - М".

На обґрунтування цього контролюючий орган послався на інформацію ДПІ У Ленінському районі м.Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області перевірки про неможливість проведення зустрічної звірки суб`єкта господарювання ТОВ "Проектбудмонтаж - М" щодо підтвердження господарських відносин із його контрагентами за грудень 2012 року, квітень, травень 2013 року.

На підставі даного акту перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 10.12.2013, яким позивачу визначено грошове зобов`язання з податку на додану вартість за основним платежем на суму 175854,00 грн. та штрафними санкціями на суму 87927,00 грн.

В аспекті заявлених вимог, з огляду на фактичні обставини, установлені судами, Верховний Суд дійшов висновку про таке.

Згідно пункту 44.1 статті 44 ПК України (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (підпункт а).

У відповідності до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пункт 198.3 статті 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За визначенням статті 1 Закону №996-XIV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Як визначено підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У відповідності до статті 1 Закону №996-XIV господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Отже правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкового кредиту з ПДВ виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод.

Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем та ТОВ «Проектбудмонтаж- М» укладено договір субпідряду №10/01 від 10.01.2013 на виконання капітального ремонту дошкільного навчального закладу №143 по вул.Червоних Майовщиків, 5-в, м.Миколаїв.

Відповідно до п.2.1 вказаного договору об`єм, характер та вартість робіт визначається динамічною договірною ціною, локальним кошторисом і відомістю ресурсів, які є невід`ємними додатками до договору.

За висновком суду першої інстанції фактичне виконання ТОВ «Проектбудмонтаж- М» робіт по ремонту дошкільного навчального закладу підтверджується залученими до матеріалів справи: договором, договірною ціною, довідками про вартість виконаних будівельних робіт (та витрати), актами приймання виконаних будівельних робіт, підсумковими відомостями ресурсів, податковими накладними.

Розрахунки за виконані роботи, як свідчать установлені судом першої інстанції обставини, здійснювались безготівково, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями виписок по банківському рахунку. Замовником за основним договором, який прийняв виконані роботи, було здійснено їх оплату шляхом перерахування коштів на рахунок ТОВ "Светар-ТВ", яке, в свою чергу, перерахувало їх субпідряднику (ТОВ "Проектбудмонтаж-М").

Копією свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість №6, копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців підтверджується, що на час вчинення господарських операцій ТОВ "Проектбудмонтаж-М" було внесене до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та було платником податку на додану вартість.

На підставі зазначених обставин та наведених доказів, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що господарські операції між позивачем та ТОВ "Проектбудмонтаж-М" документально підтверджені і фактично здійсненні з метою використання в оподатковуваних операціях.

Касаційний суд погоджується з висновокм суду першої інстанції про те, що відповідачем - суб`єктом владних повноважень, на якого положеннями частини 2 статті 71 КАС України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваних рішень) покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, і ході розгляду справи не доведено обставин, які б свідчили про порушення позивачем податкового законодавства та наявність яких би призводила до невизнання права позивача на формування відповідних сум податкового кредиту з ПДВ.

Як встановлено судом в ході розгляду справи, позиція контролюючого органу про порушення Товариством податкового законодавства ґрунтується лише на інформації, отриманій за результатами здійснення податкового контролю по взаємовідносинам контрагента із третіми особами у ланцюгах постачання, та без будь-яких фактів фіксації порушення робиться висновок про нереальність господарських операцій позивача із ТОВ "Проектбудмонтаж-М".

Разом з тим, правовідносини контрагента із третіми особами, з якими позивач не вступав у господарські відносини, на які посилається відповідач, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивача податкового законодавства, не можуть свідчити про нереальність господарських взаємовідносин платника податку.

Не наведено й обставин та не надано доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру).

Відповідачем під час розгляду справи не доведено й відсутності у контрагента необхідних ресурсів і умов для ведення господарської діяльності та не надано доказів з яких би вбачалась відсутність у ТОВ "Проектбудмонтаж-М" таких умов та ресурсів, необхідних для здійснення спірних операцій, враховуючи їх характер.

Підсумовуючи викладене, Верховний Суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про помилковість тверджень відповідача щодо нереального характеру правовідносин позивача із згаданим контрагентом, підставою для яких стали лише припущення контролюючого органу та недоведені обставини.

Суд же апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, мотивував свою позицію лише констатуючи наявність окремих недоліків в актах виконаних робіт та довідках про їх вартість (незазначення дат), а також відсутність в матеріалах справи проектної документації, деяких документів бухгалтерського обліку (головних книг, журналів-ордерів, карток-рахунків тощо), відсутність істотних умов договору. Разом з тим, не навів обгрунтувань з посиланням на норми матеріального права щодо пов`язаності у даному випадку цих обставин, як таких, із формуванням позивачем податкового кредиту; при цьому дій щодо витребування таких документів, як необхідних та визначальних для надання правової оцінки спірним відносинам у справі, не вчиняв; водночас, такі вказівки апеляційного суду не є достатньою та самостійною підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин позивача із контрагентом та позбавлення платника податку права на формування податкових вигод.

Згідно статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

З урахуванням наведеного висновок суду апеляційної інстанції не грунтується на правильному застосуванні норм права, у зв`язку з цим його постанова підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, що відповідає закону й було скасовано помилково.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Светар - ТВ» задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2014 року скасувати, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 січня 2014 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник

І.А. Васильєва

В.П. Юрченко ,

Судді Верховного Суду