Справа № 807/519/17
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2019-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/6875/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В. М.,

суддів Большакової О.О., Довгої О. І.,

з участю секретаря судового засідання Михальської М. Р.,

представника відповідача Можаєвої Н. В.,

розглянувши у судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 травня 2019 року (рішення ухвалено у м. Ужгороді судом у складі головуючого судді Луцович М. М., суддів Гаврилко С. Є., Рейті С. І., повний текст рішення виготовлений 14 травня 2019 року) у справі № 807/519/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Міжгірська районна Державна адміністрація Закарпатської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому компенсації в розмірі 1883,84 грн, 1739,18 грн та 52,18 грн, передбаченої частиною 1 статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та зобов`язати відповідача виплатити позивачу компенсацію в розмірі 1883,84 грн, 1739,18 грн та 52,18 грн, гарантованих частиною 1 статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 травня 2019 року позивачу в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив адвокат Шкорка І. М. - представник ОСОБА_1 , подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що листами від 16.11.2016 № 5-13/1684-19187 та від 12.01.2017 № 5-13/438-814 «Про надання інформації» позивача повідомлено, що йому нарахована компенсація в розмірі 1883,84 грн за невчасно виконаний виконавчий лист по справі № 706/769/12 та в розмірі 1739,18 грн, 52,18 грн за невчасно виконаний виконавчий лист по справі № 704/116/2012. Однак, дані компенсації не були відповідачем сплачені, а тільки нараховані.

Як зазначає апелянт, заборгованість держави по виплатах по судових рішеннях не зменшується, а тільки збільшується, що може призвести до неможливості добровільної виплати даної компенсації позивачу.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції керувався в оскарженому рішенні абзацом 2 пункту 3 розділу 2 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», однак дана норма регулює черговість виплати тільки за рішеннями судів, а не черговість виплати компенсації за невчасно виконане судове рішення.

Апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовільнити позовні вимоги.

Вислухавши суддю-доповідача, представника відповідача, яка просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до пункту 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ № 845 від 03.08.2011, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів. Законодавством України не передбачено жодних виключень, які можуть вплинути на зміну черговості при виконанні виконавчих документів або виплаті компенсації за порушення строку перерахування коштів.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, враховує таке.

У справі встановлено, що Головним управлінням Державної казначейської служби України у Закарпатській області листом від 30.05.2014 № 15-10-1/269-3075 було надіслано до Державної казначейської служби України для виконання за бюджетною програмою КПКВ 3504040 «Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані програмою» виконавчий лист Міжгірського районного суду Закарпатської області, виданий 29.04.2013 по справі № 706/769/12, виконавчий лист Воловецького районного суду Закарпатської області, виданий 27.07.2012 по справі № 704/116/2012 та виконавчий лист Воловецького районного суду Закарпатської області, виданий 27.07.2012 по справі № 704/116/2012.

31.05.2016 на користь позивача здійснено перерахування коштів відповідно до виконавчих листів, виданих 27.07.2012 Воловецьким районним судом Закарпатської області по справі № 704/116/2012 в сумі 20000 грн та 600 грн.

04.10.2016 на користь позивача здійснено перерахування коштів відповідно до виконавчого листа виданого 29.04.2013 Міжгірським районним судом Закарпатської області по справі № 706/769/12 в сумі 20000 грн.

Таким чином, виконавчий лист, виданий 27.07.2012 Воловецьким районним судом Закарпатської області по справі № 704/116/2012 про стягнення моральної шкоди і стягнення судових витрат та виконавчий лист виданий 29.04.2013 по справі № 706/769/12 Міжгірським районним судом Закарпатської області були виконані в повному обсязі.

Листом від 16.11.2016 № 5-13/1684-19187 відповідач повідомив позивача, про те, що йому було нараховано компенсацію за порушення строку перерахування коштів відповідно до виконавчого листа, виданого 29.04.2013 Міжгірським районним судом Закарпатської області по справі № 706/769/12 в розмірі 1883,84 грн, яка виплачується за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Листом від 12.01.2017 № 5-13/438-814 відповідач повідомив позивача, про те, що йому було нараховано компенсацію за порушення строку перерахування коштів відповідно до виконавчих листів, виданих 27.07.2012 Воловецьким районним судом Закарпатської області по справі № 704/116/2012, в розмірі 1739,18 грн та 52,18 грн, яка виплачується за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Крім того, у вказаних листах від 16.11.2016 № 5-13/1684-19187 та від 12.01.2017 № 5-13/438-814 відповідач повідомив позивача, що після виконання рішень судів, що надійшли раніше, Казначейство здійснить заходи щодо перерахування коштів на користь позивача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначені Законом України «Про виконавче провадження», а особливості їх виконання встановлено Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація, юридична особа.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено, що виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У відповідності до вимог статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі листи, видані судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, підлягають примусовому виконанню у разі відмови боржника добровільно його виконати.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Механізм та повноваження з виконання рішень суду щодо стягнення коштів з державних органів встановлений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок).

Пунктом третім Порядку визначено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів.

Положеннями пункту 4 Порядку передбачено, що органи Казначейства, зокрема: забезпечують у випадках, передбачених цим Порядком, зберігання виконавчих документів та ведення їх обліку. Після виконання у повному обсязі виконавчого документа суду або іншого органу (посадової особи) такий документ повертається до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав з відміткою про його виконання; розглядають письмові звернення (вимоги) щодо виконання виконавчих документів осіб, які беруть участь у справі, державних виконавців, а також прокурорів - учасників виконавчого провадження.

Механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, інвентаризації та погашення заборгованості за ними визначено Порядком погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 № 440 (далі - Порядок № 440).

Відповідно до пункту 8 Порядку № 440 рішення розподіляються в порядку такої черговості погашення заборгованості: перша черга - рішення щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника; друга черга - рішення, пов`язані з трудовими правовідносинами; третя черга - інші рішення.

Слід також зазначити, що відповідно до підпункту 1 пункту 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання.

Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

З такою нормою Бюджетного кодексу України кореспондує пункт 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, а саме: рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів) з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Частиною 1 статті 5 Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено, що у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Таким чином, компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду виплачується за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку черговості.

Частинами 1, 2 статті 23 Бюджетного кодексу України встановлено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

З аналізу вищенаведених норм видно, що безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством виключно у порядку черговості надходження виконавчих документів.

Законодавством України не передбачено жодних виключень, які можуть вплинути на зміну черговості при виконанні виконавчих документів або виплаті компенсації за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду.

Отже, виплата компенсації позивачеві за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів може бути виплачена відповідачем виключно в порядку черговості.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи не встановлено будь-якої протиправної бездіяльності чи протиправних дій відповідача в частині невиплати компенсації на користь позивача, а отже судом першої інстанції обгрунтовано відмовлено позивачу в задоволенні позову.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з врахуванням усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги, в силу наведеного вище, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 травня 2019 року у справі № 807/519/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. М. Багрій
судді О. О. Большакова
О. І. Довга
Повний текст постанови виготовлений 16.08.2019.