Справа № 810/4581/18
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/4581/18 Суддя (судді) першої інстанції: Лапій С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.

за участю секретаря Такаджі Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держспоживслужби в Київській області

на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року

у справі № 810/4581/18 (розглянуту у відкритому судовому засіданні)

за позовом Головного управління Держспоживслужби в Київській області

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Сервіс»

про застосування заходів реагування,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2018 року Головне управління Держпродспоживслужби в Київській області звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Сервіс» , про застосування заходів реагування, а саме - зупинення господарської діяльності відповідача, зобов`язання відповідача вжити заходів щодо рекультивації та санації полігону твердих побутових відходів (на землях Глибоцької сільської ради Бориспільського району) та прилеглої території відповідно до розробленого спеціального проекту, в якому повинні бути наведені заходи щодо ліквідації та усунення наслідків екологічного забруднення, забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення та екологічної безпеки навколишнього природного середовища.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем здійснюється експлуатації полігону твердих побутових відходів (ТПВ) з порушенням норм санітарного законодавства, що виключає можливість продовження діяльності підприємства, завдає шкоди навколишньому природному середовищу. Також позивач стверджує, що полігон товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Сервіс» не може бути кваліфікований як інженерна споруда (полігон), оскільки не має ознак інженерної споруди відповідно до нормативних документів, які регламентують облаштування та функціонування полігонів ТПВ, а отже, цей об`єкт фактично є сміттєзвалищем.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року у задоволенні позову Головного управління Держспоживслужби в Київській області відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Головного управління Держспоживслужби в Київській області подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позв задовольнити у повному обсязі.

Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представником позивача підтримано вимоги та доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Представником відповідача в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечено з підстав викладених у відзиві.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Головним управлінням Держспоживслужби в Київській області 21.02.2018 на підставі ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» за зверненням від 06.12.2017 гр. ОСОБА_1 , погодження Державної регуляторної служби України від 26.01.2018 № 779, наказу від 19.02.2018 № 155-Д та направлення від 19.02.2018 № 155 здійснено позапланову перевірку господарської діяльності товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-сервіс» за адресою: 08300, Київська область, м. Бориспіль, вул. Глибоцька (Котовського), 128а.

За результатами позапланової перевірки складено Акт від 21.02.2018 та надано директору відповідачу припис від 21.02.2018 № 1 (т. 1, а.с. 22 - 23) про усунення порушень вимог санітарного законодавства а саме:

- розробити проект організацій санітарно-захисної зони з дотриманням вимог ДБН В.2.4-2-2005 «Полігон твердих побутових відходів. Основи проектування», встановлення/змінити розмір СЗЗ з урахуванням відстані від аеропорту, межі міста, житлової та громадської забудови та отримати висновок санітарного-епідеміологічної експертизи на діючий об`єкт полігон ТПВ;

- створити систему моніторингу та заходи екологічної безпеки що спрямовані на захист стану повітря, ґрунту та підземних вод, забезпечити проведення контролю за станом атмосферного повітря, ґрунту, підземних вод у межах санітарно-захисної зони;

- оснастити полігон ТПВ системами захисту ґрунтових вод, вилучення та знешкодження біогазу та фільтрату;

- забезпечити роздільне збирання побутових відходів, включаючи небезпечні відходи у їх складі, забезпечити при видаленні побутових відходів їх оброблення (перероблення) шляхом промислового сортування з подальшим перевезенням вторинної сировини, небезпечних відходів, ідо не підлягає утилізації (після її глибокого пресування до щільності природних ґрунтів ( більше 1 т/куб.м) і подальшого брикетування), до місць чи об`єктів утилізації, знешкодження або захоронення відповідно до вимог законодавства про відходи так санітарного законодавства;

- у залежності від вмісту органічних речовин, забезпечити утилізацію окремих складових побутових відходів шляхом їх оброблення (перероблення) на спеціалізованих підприємствах з отримання кінцевого продукту - біогумусу або біопродукції на його основі;

- забезпечити захоронення на полігоні тільки складові побутові відходи, що не підлягають утилізації або забезпечити їх знешкодження на спеціалізованих підприємствах (сміттєспалювальні заводи, піролізні установки тощо);

- розробити, погодити та затвердити санітарно-технічний паспорт на полігон ТПВ згідно форми зазначеної у Наказі Міністерства будівництва, архітектури та ЖКГ України від 05.04.2007 № 120.

Термін виконання припису № 1 від 21.02.2018 - до 01.08.2018.

З метою перевірки виконання вимог припису, відповідно до наказу Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області від 13.08.2018 № 1521-Д та направлення від 13.08.2018 № 1521-Д Управлінням державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства Головного управління 15.08.2018 проведено позапланову перевірку виконання припису від 21.02.2018 № 1 відносно відповідача щодо усунення порушень вимог законодавства, виданого за результатами проведення попереднього заходу від 21.02.2018.

За результатами перевірки складено акт від 15.08.2018 та встановлено, що вимоги припису від 21.02.2018 № 1 не виконано.

З огляду на викладене та з метою вжиття до відповідача заходів реагування шляхом зупинення господарської діяльності та зобов`язання відповідача вжити заходи для усунення виявлених порушень позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем зроблено помилкові висновки щодо здійснення відповідачем експлуатації полігону твердих побутових відходів (ТПВ) з порушенням норм санітарного законодавства, що виключає можливість продовження діяльності підприємства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України від 05.04.2007 № 877-V № 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон № 877-V)

Державний нагляд (контроль) за дотриманням санітарного законодавства здійснюється на підставі Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 667.

Відповідно до Положення про Головне управління Держпродспоживслужби в Київській області, затвердженого наказом Держпродспоживслужби від 23.08.2017 № 761, Головне управління здійснює нагляд за дотриманням санітарного законодавства на території Київської області.

Згідно ст. 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, прийнятного рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Відповідно до п. 4 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачені загальні вимоги до здійснення державного нагляду (контролю), а саме виключно законами встановлюються: органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності; види господарської діяльності, які є предметом державного нагляду (контролю); повноваження органів державного нагляду (контролю) щодо зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг; вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності; спосіб та форми здійснення заходів здійснення державного нагляду (контролю); санкції за порушення вимог законодавства і перелік порушень, які є підставою для видачі органом державного нагляду (контролю) припису, розпорядження або іншого розпорядчого документа.

Орган державного нагляду (контролю) не може здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, якщо закон прямо не уповноважує такий орган на здійснення державного нагляду (контролю) у певній сфері господарської діяльності та не визначає повноваження такого органу під час здійснення державного нагляду (контролю).

Згідно п.п. 1, 2, 3, 4 ст. 7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» підприємства зобов`язані розробляти і здійснювати санітарні заходи; забезпечувати лабораторний контроль, а також виконувати розпорядження і вказівки посадових осіб при здійснення ними державного нагляду.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» орган державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, під час здійснення державного нагляду (контролю), серед іншого, має право: вимагати від суб`єкта господарювання усунення виявлених порушень вимог законодавства; надавати (надсилати) суб`єктам господарювання обов`язкові для виконання приписи про усунення порушень і недоліків.

Згідно ст. 11 цього ж Закону суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) зобов`язаний серед іншого, виконувати вимоги органу державного нагляду (контролю) щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» підприємства, установи і організації, зокрема, зобов`язані: виконувати розпорядження і вказівки посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби при здійсненні ними державного санітарно-епідеміологічного нагляду.

Відповідно до ч. 5 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»виробництво (виготовлення) або реалізація продукції, виконання робіт, надання послуг суб`єктами господарювання можуть бути зупинені повністю або частково виключно за рішенням суду.

Згідно ст. 1 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи - це документ установленої форми, що засвідчує відповідність (невідповідність) об`єкта державної санітарно-епідеміологічної експертизи медичним вимогам безпеки для здоров`я і життя людини, затверджується відповідним головним державним санітарним лікарем і є обов`язковим для виконання власником об`єкта експертизи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» санітарне та епідемічне благополуччя населення - це стан здоров`я населення та середовища життєдіяльності людини, при якому показники захворюваності перебувають на усталеному рівні для даної території, умови проживання сприятливі для населення, а параметри факторів середовища життєдіяльності знаходяться в межах, визначених санітарними нормами; державні санітарні норми та правила, санітарно-гігієнічні та санітарно-протиепідемічні правила і норми, санітарно-епідеміологічні правила і норми, протиепідемічні правила і норми, гігієнічні та протиепідемічні правила і норми, державні санітарно-епідеміологічні нормативи, санітарні регламенти (далі - санітарні норми) - обов`язкові для виконання нормативно-правові акти центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, що встановлюють медичні вимоги безпеки щодо середовища життєдіяльності та окремих його факторів, недотримання яких створює загрозу здоров`ю і життю людини та майбутніх поколінь, а також загрозу виникнення і розповсюдження інфекційних хвороб та масових неінфекційних захворювань (отруєнь) серед населення.

Небезпечний фактор - будь-який хімічний, фізичний, біологічний чинник, речовина, матеріал або продукт, що впливає або за певних умов може негативно впливати на здоров`я людини.

Частиною 7 ст. 7 вказаного Закону встановлено, що на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Суд зазначає, що захід реагування у вигляді повного зупинення будівництва (робіт) є виключним заходом, обрання якого є можливим у разі, якщо виявлені порушення реально створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей.

При обранні такого заходу реагування позивачем як суб`єктом владних повноважень і судом, відповідно, мають враховуватися принцип співмірності обраного заходу реагування тим порушенням, які виникли та тими, які залишилися не усунутими на час розгляду справи, а також дотримання справедливого балансу між інтересами відповідача і публічними інтересами.

Як вбачається з матерів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем експлуатується полігон по утилізації та захороненню твердих побутових відходів, який розташований в адміністративних межах Глибоцької сільської ради Бориспільського району Київської області.

Полігон експлуатується товариство з обмеженою відповідальністю «Еко-Сервіс» на підставі договору оренди, укладеного з «Бориспільським виробничим управлінням комунального господарства» від 26.10.2002 та затвердженого Бориспільським міським головою (т. 1, а.с. 73 - 75), а також паспорту місця видалення відходів, затвердженого головою Бориспільської міської ради 01.10.2002, виданого на підставі робочого проекту, який був розроблений та ВАТ «УКРГІПРОБУД» у 2001 році (т. 1, а.с. 76 - 84).

Зазначений паспорт погоджено Державною санітарною службою у Київській області, Державним комітетом України по водному господарству, Державною геологічною службою, Управлінням Держнаглядохоронпраці, Державним управлінням екоресурсів у Київській області. Паспорт має реєстраційний № 8-3-39 від 25.04.2006, МВВ - Полігон твердих побутових відходів м. Бориспіль. Полігон розташовано у південному напрямку м. Бориспіль на відстані 3 км. від його меж. З півночі ділянка межує з автодорогою Бориспіль - Глибоке, для полігону встановлена нормативна санітарно-захисна зона 500 метрів, полігону дозволяється приймати будівельне сміття та деякі види твердих інертних промислових відходів, полігон відповідає вимогам діючого санітарного законодавства України.

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 12.10.2017 № 1254, товариству з обмеженою відповідальністю «Еко-Сервіс» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з захоронення побутових відходів за місцем провадження господарської діяльності - Київська обл., Бориспільський р-н., Глибоцька сільська рада (т. 1, а.с. 85).

Згідно робочого проекту Полігону відходів, що був розроблений та виконаний ВАТ «УКРГІПРОБУД» у 2001 році, розрахунковий термін використання полігону при дотриманні проекту та вимог законодавства складає 20 років (т. 1, а.с. 88 - 90).

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що за умови дотримання відповідачем при веденні господарської діяльності на Полігоні по утилізації та захороненню твердих побутових відходів вимог Закону України «Про відходи», Правил експлуатації полігонів побутових відходів, затверджених Міністерством з питань житлово-комунального господарства України наказом №435 від 01.12.2010 та інших нормативних документів України, що стосуються ведення господарської діяльності по експлуатації Полігонів по утилізації та захороненню твердих побутових відходів, при відсутності шкідливого впливу в процесі функціонування (використання) Полігону відсутні підстави на проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи.

Поряд з цим, позивачем як до суду першої інстанції так і при апеляційному оскарженні не надано доказів шкідливого впливу на навколишнє середовище полігону, що експлуатується товариством.

Також не знайшли свого підтвердження твердження позивача щодо не створення відповідачем системи моніторингу та заходів екологічної безпеки, що спрямовані на захист стану повітря, ґрунту та підземних вод, не забезпечило проведення контролю за станом атмосферного повітря, ґрунту, підземних вод у межах санітарно-захисної зони.

В просування наведених доводів відповідачем надано копії угоди на виконання робіт від 23.01.2018 № 5/3 між Державною установою «Київський обласний Лабораторний Центр Міністерства Охорони здоров`я України» (Виконавець) і ТОВ «Еко-Сервіс» (Замовник) замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання виконати роботи з відомчого лабораторного контролю за станом атмосферного повітря, підземних ґрунтових вод зі спостережних свердловин та ґрунту на території санітарно-захисної зони (т. 1, а.с. 86, 87).

З налізу вказаних доказів вбачається, що Державною установою «Київський обласний Лабораторний Центр Міністерства Охорони здоров`я України» проводились випробування мікробіологічного контролю якості питної води, випробування повітря населених місць, випробувань фізико-хімічних показників води зі свердловин, випробувань з об`єктів зовнішнього середовища у зоні впливу полігону ТПВ (т. 2, а.с. 12 - 83).

Крім того, не знайшли свого підтвердження довози Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області щодо необхідності товариству оснастити полігон системами захисту ґрунтових вод, вилучення та знешкодження біогазу та фільтрату, роздільне збирання побутових відходів, включаючи небезпечні відходи у їх складі та ін.

Представником відповідача до відзиву на позов надано копії доказів в підтвердження поетапного використання території полігону, відповідності полігону вимогам п.п. 4.5, 4.6 СП 2811-83, п.5.3. СП 2811-83.

Також, судом першої інстанції вірно встановлено, що оскільки ДБН В. 2.4-2-2005 «Полігони твердих побутових відходів. Основи проектування.» введено в дію з 01.01.2006, їх вимоги не підлягають застосуванню до полігону, що проектувався у 2001 році та був введений у експлуатацію у 2003 ріці.

Крім тог, із змісту рішення суду першої інстанції вбачається, що у позивача не було жодних передбачених Законом підстав для проведення позапланової перевірки.

Статтями 2, 3 Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», який діяв на час винесення вказаного наказу, встановлювався до 31 грудня 2018 року мораторій на проведення органами державного нагляду (контролю) планових заходів із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

До 31 грудня 2018 року позаплановий захід державного нагляду (контролю) на підставі обґрунтованого звернення фізичної особи про порушення суб`єктом господарювання її законних прав проводиться органом державного нагляду (контролю) за погодженням Державної регуляторної служби.

Згідно ст. 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» його дія поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Підставою для здійснення позапланових заходів є звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу (ч. 1 ст. 6 цього ж Закону).

Відтак, обов`язковою вимогою для здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) є обґрунтоване звернення фізичної особи про порушення суб`єктом господарювання її законних прав.

При цьому, із допиту в якості свідка гр. ОСОБА_1 , скаргу якої позивачем вказано як підставу для проведення позапланового заходу, судом першої інстанції встановлено, що вказаною особою звернень до органами державного нагляду (контролю) з приводу порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Еко-Сервіс» її законних прав з наданням з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення не подавалось.

За результатом аналізу матеріалів справи та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що позивачем зроблено помилкові висновки щодо допущення товариством вимог санітарного законодавства.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що доказів, які б підтверджували що перелічені в акті перевірки порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки створюють реальну загрозу життю та здоров`ю людей, а усунення цих порушень вимагає вжиття заходів реагування у вигляді повного зупинення господарської діяльності товариства, суду під час розгляду не надано.

Оскільки перелік порушень, які створюють загрозу життю та здоров`ю людей, законодавством України не визначено, тому віднесення до зазначеної категорії є суб`єктивною оцінкою суб`єкта владних повноважень, а тому в кожному окремому випадку суб`єкт владних повноважень має визначати - чи створюють виявлені порушення дійсну реальну загрозу життю та здоров`ю людей у взаємозв`язку із встановленими обставинами, що мають значення для вирішення даного питання.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 31.10.2018 у справі № 826/14758/17. Так, в постанові зазначено, що Верховний Суд погоджується, що поняття «загрози життю та здоров`ю» є оціночним. Однак, це не спростовує необхідність дослідження судами доказів, якими обґрунтовується їх наявність та зважаючи, що такі позови розглядаються за позовними заявами суб`єктів владних повноважень, суди не повинні обмежуватися тільки даними актів перевірок. Достовірність інформації про зафіксовані в них порушення має бути перевірена судами шляхом зібрання відповідних доказів, а застосування судом обраного заходу реагування обґрунтовуватися з дотриманням всіх принципів адміністративного судочинства.

Відсутність мотивованої оцінки кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, не зазначення мотивів відхилення кожного аргументу учасника свідчать, що висновки судів про визнання підтвердженими обставин існування підстав для застосування заходів реагування є передчасними та необґрунтованими, здійсненими на підставі неповно встановлених обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанцій, що враховуючи принцип пропорційності, що передбачає дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані такі заходи, суд вважає твердження позивача щодо наявності правових підстав для застосування до відповідача заходів реагування у вигляді зупинення господарської діяльності товариства, передчасними.

Згідно практики Європейського суду з прав людини оцінка додержання статті 1 Першого протоколу спирається на «справедливу рівновагу (баланс)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право власності, й інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання (рішення в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції»).

Однак цей баланс не варто розуміти як необхідність обов`язкового досягнення «соціальної справедливості» у кожній конкретній справі. Зазначений критерій означає, що повинно бути розумне співвідношення (іншими словами - обґрунтована пропорційність) між метою, якої передбачається досягти, та засобами, що для цього використовуються. «Справедливого балансу» не буде дотримано, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення в справі «Трегубенко проти України»).

Тобто порушення статті 1 Першого протоколу становить не саме по собі ущемлення прав особи, а наявний істотний дисбаланс між заходами, вжитими для забезпечення загальних інтересів суспільства, та потребою захищати право особи на мирне володіння своїм майном (рішення від 23.01.2014 в справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

У пошуках «справедливої рівноваги» Європейський суд з прав людини враховує велику кількість різноманітних чинників. Але й у цих питання (як і в питаннях наявності «суспільного інтересу») також визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах (рішення в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», рішення від 22 січня 2009 року в справі «Булвес проти Болгарії»).

Звертаючись до суду з позовом про застосування заходів реагування орган державного нагляду повинен обґрунтувати наявність підстав для цього, тобто вказати та довести, що виявлені порушення створюють загрозу життю та здоров`ю людей, а також необхідність застосування конкретного заходу реагування залежно від характеру порушень та ступеню їх небезпеки, тому необхідно з`ясувати чи є захід реагування співрозмірним до мети його застосування і що таке втручання у права відповідача буде пропорційним і, таким чином, буде досягнуто справедливий баланс між інтересами відповідача та публічними інтересами.

Метою застосування цього заходу є відвернення ймовірного настання для прав та інтересів невизначеного кола осіб негативних наслідків виявлених порушень. Такі негативні наслідки полягають у завданні шкоди життю та здоров`ю людей, але їх настання є вірогідною подією.

Чинним законодавством з питань цивільного захисту, пожежної та техногенної безпеки будівель та споруд встановлена можливість застосування як органом державного нагляду, так і судом різних заходів реагування за одні й ті самі порушення, при цьому критерієм їх розмежування є створення такими порушеннями загрози життю та здоров`ю людей і саме наявність такої загрози надає можливість для застосування адміністративним судом заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень.

Доводи викладені в апеляційній скарзі позивача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи та висновками суду.

За таких обставин, зупинення господарської діяльності відповідача не є пропорційною та повною мірою реагування з огляду на виявлені порушення.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Держспоживслужби в Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст постанови складено 15 серпня 2019 року.