Справа № 520/3354/19
Суддя: Калитка О.М.
Дата ухвалення: 2019-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2019 р.Справа № 520/3354/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калитки О. М.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Білюк Д.О.

за участю представника позивача Гур'єва В.М.,

за участю представника відповідача Саблукова Д.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Мінаєва К.В., місце складання м. Харків, повний текст складено 10.06.19 року по справі № 520/3354/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОФІРМА НАІРІ"

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОФІРМА НАІРІ" , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області , в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 18.03.2019 року, прийняте Головним управлінням ДФС у Харківській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Головним управлінням ДФС у Харківській області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка з питання дотримання вимог податкового законодавства щодо господарських відносин з ТОВ «МИД 9000» за період з 11.02.2019 р. по 15.02.2019 р. За наслідками перевірки був складений акт від 22.02.2019 р. №538/20-40-14-19-06/31947092, на підставі якого було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 18.03.2019 року. Позивач, не погоджуючись з прийнятим рішенням, звернувся до суду з даним позовом

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2019 у справі № 520/3354/19 задоволено адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОФІРМА НАІРІ", визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 18.03.2019 року, прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у Харківській області.

Відповідач не погодився із рішенням суду та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, видами діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «НАІРІ» є допоміжна діяльність у тваринництві, виробництво олії та тваринних жирів, оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин, неспеціалізована оптова торгівля, роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. (т.2 а.с.45-55)

В період з 11.02.2019 р. по 15.02.2019 р. Головним управлінням ДФС у Харківській області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «НАІРІ» з питання дотримання вимог податкового законодавства України щодо господарських взаємовідносин з ТОВ «МИД 9000» за липень 2018 р. За результатами перевірки був складений акт від 22.02.2019 р. №538/20-40-14-19-06/31947092, яким встановлено порушення п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, абз.17 п.201.10 ст.201 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 р., в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість, який підлягає сплаті до бюджету за липень 2018 р. на загальну суму 1654420,00 грн. (т. 1 а.с.14-41)

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «НАІРІ», не погоджуючись з прийнятим актом, направило заперечення до Головного управління ДФС у Харківській області. (т.1 а.с.42-45). Відповідач, розглянувши заперечення, дійшов висновку про правомірність визначеного порушення з податку на додану вартість підприємства. (т.1 а.с.50-55).

На підставі акту від 22.02.2019 р. №538/20-40-14-19-06/31947092 відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 18.03.2019 р. №. (т.1 а.с.47). Під час прийняття оскаржуваного рішення відповідач керувався тим, що згідно податкової декларації з ПДВ за липень 2018 року TOB «Агрофірма «НАІРІ» задекларовано суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у розмірі 813093,00 грн. Перевіркою встановлено завищення податкового кредиту на суму 1654420,00 грн. Відповідачем під час перевірки перевірялись взаємовідносини з ТОВ «МИД 9000» за липень 2018 року.

Контролюючий орган керуючись даними ЄРПН, ЄСВ, дійшов висновку, що підприємство TOB «МИД 9000» в одній особі (директора Бочарова Ю.В.) не мало можливості здійснити в один місяць таку кількість будівельних робіт в різних кінцях України (м.Харків, м. Київ та Харківська область), що ставить під сумнів господарську операцію з надання послуг та формуванню податкового кредиту.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження виконання зазначених господарських операцій позивачем було надано копії податкових накладних, видаткових накладних, акти здачі-приймання виконаних робіт, а також проведено оплату послуг, що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких мітяться в матеріалах справи. В свою чергу, відповідачем не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об'єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі. На момент здійснення спірних поставок позивач та його контрагент були належним чином зареєстровані як юридичні особи, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавались. Відсутність у контрагента трудових ресурсів також не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди позивачем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «НАІРІ» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МИД 9000» (підрядник) було укладено договір від 23.05.2018 р. №05/18, відповідно якого Замовник уповноважує, а Підрядник зобов'язується з матеріалів Замовника або третіх осіб, виконати будівництво двох котлів потужністю 1,5 МВт відповідно до специфікації, які є невідємною частиною цієї угоди. Зазначений договір підписаний Директором ТОВ «Агрофірма «НАІРІ» - Волошиною А.В. та ТОВ «МИД 9000» - Бочкарьовим Ю.В. (т.1 а.с.62-63).

Відповідно специфікації №1 до договору від 23.05.2018 р. №05/18, ТОВ «МИД 9000» в особі директора Бочкарьова Ю.В. виконує роботи з будівництва котлів потужності 1,5 МВт в кількості 2 штук та виготовлення барабанів котлів із безшовних труб ф 51 мм (два). Загальна вартість робіт згідно даної специфікації склала 4383420,04 грн. Виконання договору в цій частині підтверджується наступними документами:

- копіями актів здачі-приймання робіт (надання послуг) №1-№7 від 09.07.2018 р., №8-№13 від 10.07.2018 р., №14-17 від 11.07.2018 р. (т.1 а.с.65-81).

Відповідно специфікації №2 до вищезазначеного договору, ТОВ «МИД 9000» в особі директора Бочкарьова Ю.В. виконує роботи з будівництва котлів потужності 1,5 МВт в кількості 2 штук та монтаж топки котлів з вогнетривних виробів (два). Загальна вартість робіт згідно даної специфікації склала 2843100,00 грн. Виконання договору в цій частині підтверджується наступними документами:

- копіями актів здачі-приймання робіт (надання послуг) №2-№7 від 13.07.2018 р., №8-10 від 16.07.2018 р. (т.1 а.с.83-91).

Відповідно специфікації №3 до вищезазначеного договору, ТОВ «МИД 9000» в особі директора Бочкарьова Ю.В. виконує роботи з будівництва котлів потужності 1,5 МВт в кількості 2 штук та монтаж колосникової групи в топках котлів, утеплення та обшивки металом (товщиною 4 мм) (два). Виконання договору в цій частині підтверджується наступними документами:

- копіями актів здачі-приймання робіт (надання послуг) №1-№6 від 17.07.2018 р., №7-9 від 18.07.2018 р. (т.1 а.с.93-101).

Фактичне виконання вказаного договору також підтверджено наданими до суду копіями видаткових накладних, згідно яких було здійснено поставку товару покупцю - ТОВ «Агрофірма «НАІРІ» від різних постачальників (т.1 а.с.106-127):

- №327 від 08.04.2016 р. на суму 257612,28 грн.;

- №РН-0000083 від 14.04.2016 р. на суму 58629,10 грн.;

- №5063898 від 30.08.2016 р. на суму 40100,27 грн.;

- №5068229 від 09.09.2016 р. на суму 62589,88 грн.;

- №5066020 від 01.09.2016 р. на суму 444,00 грн.;

- №40 від 15.09.2016 р. на суму 344639,92 грн.;

- №5069771 від 15.09.2016 р. на суму 149741,00 грн.;

- №РН-000034 від 11.08.2016 р. на суму 230112,00 грн.;

- №РН-000037 від 25.08.2016 р. на суму 41961,60 грн.;

- №5024130 від 04.04.2017 р. на суму 114818,80 грн.;

- №Х-00000177 від 18.05.2017 р. на суму 227958,00 грн.;

- №5043551 від 31.05.2017 р. на суму 20664,00 грн.;

- №408 від 05.07.2017 р. на суму 246160,50 грн.;

- №5058257 від 13.07.2017 р. на суму 18810,00 грн.;

- №РН-0000374 від 01.09.2017 р. на суму 282828,00 грн.;

- №1509-003 від 15.09.2017 р. на суму 249317,54 грн.;

- №7956 від 17.04.2018 р. на суму 2831,00 грн;

- №484 від 20.04.2018 р. на суму 30500,00 грн.;

- №5044147 від 21.05.2018 р. на суму 2964,53 грн.;

- №26007928 від 21.06.2018 р. на суму 162867,52 грн.;

- №235 від 08.02.2018 р. на суму 17639,32 грн.;

- №2929 від 09.02.2018 р. на суму 10429,99 грн.

Оплата роботи, виконаної відповідно договору від 23.05.2018 р. №05/18 підтверджується платіжними дорученнями (т.1 а.с.141-149):

- №1362 від 18.07.2018 р. на суму 2000000,00 грн.;

- №1370 від 19.07.2018 р. на суму 2000000,00 грн.;

- №1349 від 20.07.2018 р. на суму 383420,04 грн.;

- №1345 від 20.07.2018 р. на суму 2000000,00 грн.;

- №1372 від 23.07.2018 р. на суму 1100000,00 грн.;

- №1345 від 24.07.2018 р. на суму 1200000,00 грн.;

- №1350 від 25.07.2018 р. на суму 1500000,00 грн.;

- №1353 від 26.07.2018 р. на суму 1200000,00 грн.;

- №1351 від 25.07.2018 р. на суму 483100,02 грн.

Відповідно до акту №104/ЗК06 від 31.07.2018 р. котли були введені в експлуатацію. (т.1 а.с.131). Дані котли вироблені із матеріалів TOB «Агрофірма «НАІРІ», що підтверджується Актами списання та накладними на придбання матеріалів, які наявні в матеріалах справи:

- акти списання №205на151 від 30.07.2018 р. на суму 324761,47 грн., №202на151 від 30.07.2018 р. на суму 27645,83 грн., №205на151 від 31.07.2018 р. на суму 1073903,58 грн. (т.1 а.с.128-130);

- податкові накладні №3 від 09.07.2018 р. на суму 289200,00 грн., №4 від 09.07.2018 р. на суму 348300,00 грн.; №5 від 09.07.2018 р. на суму 349520,03 грн., №6 від 09.07.2018 р. на суму 298400,00 грн., №7 від 09.07.2018 р. на суму 200000,00 грн.; №8 від 09.07.2018 р. на суму 200000,00 грн., №9 від 09.07.2018 р. на суму 200000,00 грн., №10 від 10.07.2018 р. на суму 199500,00 грн., №11 від 10.07.2018 р. на суму 199500,00 грн., №12 від 10.07.2018 р. на суму 199500,00 грн., №13 від 10.07.2018 р. на суму 199500,00 грн., №15 від 10.07.2018 р. на суму 350000,00 грн., №16 від 10.07.2018 р. на суму 350000,00 грн., №1 від 11.07.2018 р. на суму 300000,00 грн., №2 від 11.07.2018 р. на суму 300000,00 грн., №14 від 11.07.2018 р. на суму 150000,00 грн., №17 від 11.07.2018 р. на суму 250000,00 грн., №18 від 13.07.2018 р. на суму 311820,00 грн., №19 від 13.07.2018 р. на суму 349500,00 грн., №20 від 13.07.2018 р. на суму 349500,00 грн., №21 від 13.07.2018 р. на суму 349500,00 грн., №22 від 13.07.2018 р. на суму 349500,00 грн., №23 від 13.07.2018 р. на суму 349500,00 грн., №25 від 16.07.2018 р. на суму 199890,00 грн., №31 від 16.07.2018 р. на суму 238290,00 грн., №34 від 16.07.2018 р. суму 345600,00 грн., №24 від 17.07.2018 р. на суму 319680,00 грн., №32 від 17.07.2018 р. на суму 319680,00 грн., №33 від 17.07.2018 р. на суму 348840,00 грн., №46 від 17.07.2018 р. на суму 304680,00 грн., №47 від 17.07.2018 р. на суму 349920,00 грн., №48 від 17.07.2018 р. на суму 342000,00 грн., №49 від 18.07.2018 р. на суму 347700,00 грн., №50 від 18.07.2018 р. на суму 345756.00 грн., №51 від 18.07.2018 р. на суму 21744,00 грн. (т.1 а.с.156-190).

Відповідач, не визнаючи реальний характер господарських операцій між позивачем та його контрагентом в даній справі, наводить доводи щодо ознак нереальності здійснення господарської діяльності таким контрагентом. При цьому суд зазначає, що копії долучених до матеріалів справи первинних і розрахункових документів не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України", п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом - Положення №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

На підставі документів, які були дослідженні під час перевірки, контролюючий орган дійшов висновку про те, що договір підряду від 23.05.2018 р. №05/18, а також всі надані підприємством специфікації до договору підписані та скріплені печатками: Замовник - директор A.B. Волошина, Підрядник - директор Ю.В. Бочкарьов (згідно до баз даних ДФС до 13.06.2018 р. директором TOB «МИД 9000» був Міцук Михайло Павлович, тобто 23.05.2018 Бочкарьов Ю.В. не був посадовою особою TOB «МИД 9000» та договір підписувати не міг та не мав право підпису). Цей факт, на думку відповідача, дає підстави вважати первинні документи дефектними, що не дає змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у господарській операції.

Щодо посилань контролюючого органу на недоліки первинної документації, пов'язані з тим, що всі документи, які надавались по договору від 23.05.2018 р. №05/18, були підписані особою, яка не має повноважень на їх підписання, суд зазначає наступне.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно абз.3 п.2.4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

За правилами абз.3 п.2.5 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Керівник підприємства, установи забезпечує фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій, що були проведені, у первинних документах та виконання всіма підрозділами, службами і працівниками правомірних вимог головного бухгалтера або особи, яка забезпечує ведення бухгалтерського обліку підприємства, щодо порядку оформлення та подання для обліку відомостей і документів. Керівником підприємства, установи затверджується перелік осіб, які мають право давати дозвіл (підписувати первинні документи) на здійснення господарської операції, пов'язаної з відпуском (витрачанням) грошових коштів і документів, товарно-матеріальних цінностей, нематеріальних активів та іншого майна. Кількість осіб, які мають право підписувати документи на здійснення операцій з видачі особливо дефіцитних товарів і цінностей, бланків суворої звітності, повинно бути обмежено.

Вимоги Положення №88 п.2.4 при заповненні обов'язкових реквізитів первинних документів: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ; назву документа (форми); дату і місце складання; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі); посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та правильність її оформлення; особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вматеріалах справи міститься довіреність від 13.05.2018 р., відповідно якої TOB «МИД 9000» в особі директора Міцука Михайла Павловича, який діє на підставі повноважень, що надані йому Статутом Товариства, на підставі усної угоди з представником, уповноважує Бочкарьова Юрія Васильовича представляти інтереси TOB «МИД 9000» в усіх органах державної влади та в усіх органах місцевого самоврядування, в усіх підприємствах, установах та організаціях, перед усіма фізичними та юридичними особами з питань, які стосуються діяльності Товариства. З договору слідує, що Бочкарьову Ю.В. надано право, в тому числі, укладати від імені Товариства договори на виконання робіт, надання послуг, вартість яких не перевищує 20 мільйонів гривень. Суд зазначає, що договором також передбачені угоди, право укладати які, не надані Бочкарьову Ю.В., серед них відсутній договір поставки. Бочкарьову Ю.В. надано право підписувати первинні документи, бухгалтерські документи, листи, акти, довідки, картки, заяви, подавати і отримувати заяви та інші документи, які пов'язані з діяльністю. Дана довіреність дійсна по 01.01.2019 р.

Отже, судом встановлено, що Бочкарьов Ю.В. був уповноважений TOB «МИД 9000» в особі директора Міцука Михайла Павловича вчиняти дії, що виникають з адміністративних, фінансових, податкових, трудових та інших правовідносин, а також укладати цивільно-правові (господарсько-правові) договори від імені Товариства, та мав право підпису від імені TOB «МИД 9000». З урахуванням зазначених обставин, суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо наявності недоліків первинної документації. У зв'язку з тим, що дані документи підписані Бочкарьовим Ю.В.

Щодо посилань контролюючого органу на те, що на підприємстві контрагента позивача (ТОВ «МИД 9000») було недостатньо працівників для виконання умов договору від 23.05.2018 р. №05/18 суд зазначає наступне.

Відповідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців TOB «МИД 9000» не перебуває в процесі припинення, також зареєстроване як платник додатку на додану вартість. Дане підприємство здійснює такі види діяльності: виробництво будівельних металевих конструкції, будівництво інших споруд, інші спеціалізовані будівельні роботи, неспеціалізована оптова торгівля, будівництво житлових і нежитлових будівель (основний), будівництво мостів і тунелів.

Підпункт 14.1.36 п. 14.1 ст.14 Податкового Кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Верховний Суд в постанові від 07.08.2018 р. у справі №808/760/16 зазначив, що відсутність у спірних контрагентів матеріальних та трудових ресурсів також не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

В Постанові Верховного суду від 15.05.2018 р. по справі №0870/9721/12 також зазначено, що за умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків, придбання товарів з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, правильного обчислення податкового кредиту, наявності первинних документів, в тому числі податкових накладних, виданих особою, зареєстрованою платником податку на додану вартість, платник податку на додану вартість має право на податковий кредит.

Відповідач зазначає, що згідно звітів ЄСВ у TOB «МИД 9000» у травні - 2 особи працювали повний місяць, у червні, липні на обліку числився лише директор Бочкаръов Ю.В., та згідно наданих документів TOB «МИД 9000» не заключав договорів субпідряду та не наймав субпідрядників. З аналізу Актів здачі-прийому робіт (надані послуги), відповідач зробив висновок, що роботи проводились з 09 липня по 18 липня 2018 року, згідно даних ЄСВ підприємство діяло в одній особі (директора Бочарова Ю.В.), тому підприємство не мало можливості за даними актів здачі прийому-робіт виконати такий об'єм робіт.

Судом правильно встановлено, що позивачем було направлено лист від 22.02.2019 р. на адресу TOB «МИД 9000», на який останнім надано відповідь 26.02.2019 р. щодо інформації про працівників, які виконували роботи за договором №05/18 від 23.05.2018 р. Позивачу було повідомлено про те, що TOB «МИД 9000» було укладено цивільно-правові договори з фізичними особами для виконання робіт, а саме 4 спеціаліста, які мають договірні відносини з ТОВ «МИД 9000». Однак, з метою захисту персональних даних зазначених осіб, товариство не надає укладені договори з цими особами.

Також необхідно зазначити, що відповідач вважає періодом виконання робіт за договором №05/18 від 23.05.2018 р. - з 09.07.2018 р. по 18.07.2018 р., оскільки акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) датовані від 09.07.2018 р., 10.07.2018 р., 11.07.2018 р.13.07.2018 р.16.07.2018 р.17.07.2018 р.,18.07.2018 р.

Однак, акт здачі-приймання робіт є документом, який підтверджує прийняття результату виконання робіт виконавцем (надання послуг), але не період його виконання. В актах зазначено лише те, що замовник не має претензій, в тому числі, по строкам виконання робіт. Договором №05/18 від 23.05.2018 р. передбачено зобов'язання підрядника виконати свої зобов'язання у термін до закінчення робіт згідно специфікації. Як слідує з специфікації №1, №2, №3 - строк виконання робіт - липень-вересень 2018 р. Підстав вважати, що всі операції по договору були виконанні за період з 09.07.2018 р. по 18.07.2018 р. у суду немає, відповідачем цей факт не доведено.

Як зазначив Вищий адміністративний суд України в інформаційному листі від 02 червня 2011 року №742/11/13-11, судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку. При цьому в обов'язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) та на підставі відповідних розрахункових, платіжних та інших документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно з п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Виходячи з вищенаведеного, відображенню в бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.

На підтвердження виконання зазначених господарських операцій позивачем було надано копії податкових накладних, видаткових накладних, акти здачі-приймання виконаних робіт, а також проведено оплату послуг, що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких мітяться в матеріалах справи. В свою чергу, відповідачем не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об'єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

На момент здійснення спірних поставок позивач та його контрагент були належним чином зареєстровані як юридичні особи, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавались. Відсутність у контрагента трудових ресурсів також не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди позивачем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення № від 18.03.2019 року.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність власних рішень, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність доводів, якими мотивовано судове рішення, зводяться до переоцінки належним чином проаналізованих судом першої інстанції доказів та не дають підстав вважати висновки суду помилковими, а застосування норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справ

Враховуючи викладене, колегія суддів вказує, що судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, тому підстави для скасування рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2019 у справі № 520/3354/19 відсутні.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2019 року по справі № 520/3354/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Калитка
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Мельнікова С.С. Рєзнікова
Повний текст постанови складено 15.08.2019 року