Справа № 200/11036/18-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 року справа №200/11036/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., за участю секретаря судового засідання - Тішевського В.В., позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача - Папети І.В., діючої за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року у справі № 200/11036/18-а (головуючий суддя І інстанції Циганенко А.І.), складеного в повному обсязі 20 грудня 2018 року в м. Слов`янськ Донецької області, за позовом ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

22 жовтня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про:

- визнання неправомірними дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

- скасування рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії від 17 липня 2018 року;

- зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період навчання з 01 вересня 1985 року по 31 липня 1992 року в Донецькому політехнічному інституті та період роботи з 01 червня 2014 року по 27 березня 2015 року на підприємстві "Шахтоуправління "Донбас";

- зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача періоди роботи за Списком №1 з 07 червня 1988 року по 11 червня 1988 року на підприємстві ДП "Шахта ім. Д.С. Коротченка" в якості підземного гірника 2-го розряду; з 13 грудня 1991 року по 28 лютого 1992 року на підприємстві ВП "Шахта "Росія" ДП "Селидіввугілля" в якості дільничного маркшейдера; з 05 вересня 1992 року по 31 грудня 1994 року, з 01 січня 1998 року по 07 травня 2001 року на шахті №2 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля" в якості підземного дільничного гірничого маркшейдера та головного маркшейдера шахти підземного; з 21 травня 2001 року по 19 листопада 2003 року на підприємстві Федеральне державне унітарне підприємство "Державний трест "Арктиквугілля" в якості дільничного маркшейдера рудоуправління підземного та головного маркшейдера рудоуправління підземного; з 11 липня 2006 року по 29 травня 2009 року в ДВАТ шахта "Білоріченська" в якості заступника головного маркшейдера, зайнятого на підземних роботах; з 01 січня 2010 року по 31 січня 2010 року, з 01 квітня 2010 року по 31 жовтня 2012 року, з 01 червня 2014 року по 31 грудня 2014 року на підприємстві "Шахтоуправління "Донбас" в якості маркшейдера шахти та гірника підземного на маркшейдерських роботах 4-го розряду, пов`язаного з підземними роботами, головного маркшейдера шахти "Щегловська-Глубока" та головного маркшейдера шахтоуправління, 50% та більше робочого часу на рік зайнятого на підземних роботах; з 01 квітня 2015 року по 19 липня 2017 року на підприємстві ДП "Вугільна компанія "Краснолиманська" в якості дільничного маркшейдера;

- зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 15 травня 2018 року №2286 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язання відповідача виплатити заборгованість, що буде накопичуватися з дня призначення пенсії (а.с. 4-15 т.1).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 17 липня 2018 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області потворно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15 травня 2018 року №2286 про призначення пенсії за віком із зарахуванням до пільгового стажу наступних періодів навчання та роботи:

- з 01 вересня 1985 року по 31 липня 1992 року в Донецькому політехнічному інституті;

- з 07 червня 1988 року по 11 червня 1988 року на підприємстві ДП «Шахта ім. Д.С. Коротченка»;

- з 13 грудня 1991 року по 28 лютого 1992 року на підприємстві ВП «Шахта «Росія» ДП «Селидіввугілля» в якості дільничного маркшейдера;

- з 05 вересня 1992 року по 31 грудня 1994 року, з 01 січня 1998 року по 07 травня 2001 року на шахті №2 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» в якості підземного дільничного гірничого маркшейдера та головного маркшейдера шахти підземного;

- з 21 травня 2001 року по 19 листопада 2003 року на підприємстві Федеральне державне унітарне підприємство «Державний трест «Арктиквугілля»;

- з 11 липня 2006 року по 29 травня 2009 року в ДВАТ шахта «Білоріченська»;

- з 01 січня 2010 року по 31 січня 2010 року, з 01 квітня 2010 року по 31 жовтня 2012 року, з 01 червня 2014 року по 31 грудня 2014 року на підприємстві «Шахтоуправління «Донбас»;

- з 01 квітня 2015 року по 03 серпня 2016 року на підприємстві ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» (а.с. 185-190 т.1).

Не погодившись з судовим рішенням, Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року у справі № 200/11036/18-а та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що дії управління щодо відмови у призначенні пенсії є правомірними, оскільки на момент звернення позивача до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії у нього відсутній необхідний пільговий стаж відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зазначив, що не зарахування до стажу позивача спірних періодів роботи є правомірним, оскільки не підтверджено пільгового характеру роботи позивача, відсутні відповідні довідки, докази атестації робочого місця, тощо.

Вважає свої дії такими, що відповідають нормам діючого законодавства (а.с. 218-222 т.1).

Представник відповідача в судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просила суд її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати.

Позивач в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив суд залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до паспорту громадянина України НОМЕР_1 (а.с. 17-20 т.1).

15 травня 2018 року позивачем до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області подана заява №2286 про призначення пенсії (а.с. 79-80 т.1).

17 липня 2018 року Селидовським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області прийнято рішення, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії із зниженням віку за нормами Закону №1788, Закону №1058, та Закону України №213 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу роботи 10 років( а.с.117-6-118).

Відповідно до цього рішення до пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 13 грудня 1991 року по 28 лютого 1991 року на підприємстві ВП «Шахта «Росія» ДП «Селидіввугілля», оскільки в якості дільничного маркшейдера не відпрацьовано 50% і більше часу на підземних, роботах. З 01 квітня 2015 року по 19 липня 2017 року на підприємстві ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська», оскільки в якості дільничного маркшейдера згідно довідці про підземні спуски в шахту не підтверджує 50% і більше зайнятість на підземних роботах.

До пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 11 липня 2006 року по 29 травня 2009 року на підприємстві ВАТ Шахта «Білоріченська», оскільки довідка надана підприємством яке не здійснювало реєстраційні дії щодо зміни місцезнаходження на підконтрольній українській владі території та не підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу від 22 травня 2018 року.

Не зараховано до пільгового стажу період роботи з 21 травня 2001 року по 19 листопада 2003 року на підприємстві Федеральне державне унітарне підприємство «Державний трест «Арктиквугілля», оскільки пільгова довідка підлягає перевірці.

До пільгового та страхового стажу не зараховано період роботи з 01 червня 2014 року по 31 грудня 2014 на підприємстві «Шахтоуправління «Донбас», оскільки відсутні відомості про сплату щомісячних внесків за ці періоди до МДЗ України цим підприємством (форма ОК-5 від 22 травня 2018 року).

До страхового стажу не зараховано період навчання з 01 вересня 1985 року по 27 червня 1992 року у Донецькому політехнічному інституті, оскільки не надана довідка, підтверджуюча період навчання.

Згідно рішення відповідача страховий стаж ОСОБА_1 складає 27 років 04 місяці. Пільговий стаж складає 05 років 08 місяців 17 днів (а.с. 21-22 т.1).

Спірним питанням даної справи є правомірність відмови позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах та не зарахуванні вищевказаних періодів до страхового та пільгового стажу.

Приймаючи спірне рішення суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем документи підтверджують його право на призначення йому пенсії на пільгових умовах, відмова відповідача у призначенні пенсії відповідно до ст. 13 п. «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення» є протиправною, а рішення пенсійного органу таким, що підлягає скасуванню з зобов`язанням управління повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії на пільгових умовах з урахуванням висновків суду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон України № 1788).

Відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України № 1788 працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць мають, зокрема, чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно пункту 1.1 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110, в редакції наказу Міністерства соціальної політики №720/1642/5 від 06 жовтня 2014 року (далі - Інструкція), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 2.14 Інструкції якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

01 січня 2004 року набув чинності Закон №1058-V.

Відповідно до частини 2 статі 24 Закону №1058-V страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Система персоніфікованого обліку була введена в дію 01 січня 2004 року на виконання Указу Президента України від 4 травня 1998 року № 401 «Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування» згідно постанов Кабінету Міністрів України №1854 від 12 грудня 2002 року та №303 від 12 березня 2003 року.

Відповідно до ст. 100 Закону України № 1788 особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Таким чином, при обчисленні пільгового стажу позивача за період роботи до впровадження системи персоніфікованого обліку, відповідач мав керуватися документами та порядком, визначеним законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-V.

Відповідно до ст. 62 Закону України № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383), передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Комплексний аналіз норми дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту "а" статті 13 Закону № 1788-ХІІ є перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 1, з урахуванням проведеної атестації робочих місць, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У трудовій книжці позивача НОМЕР_2 за спірні періоди містяться наступні відомості, щодо навчання у Донецькому політехнічному інституті:

- 01 вересня 1985 рік зарахований студентом першого курсу;

- 31 липня 1992 року відрахований зі складу студентів, у зв`язку з закінченням ДПІ;

щодо роботи у ДП «Шахта ім. Д.С. Коротченка»:

- 07 червня 1988 року прийнятий підземним гірничім 2 розряду (наказ №788/а від 13 червня 1988 року);

- 01 липня 1988 року звільнений, у зв`язку із закінченням виробничої практики (наказ №870/а від 01 липня 1988 року);

щодо роботи у ВП «Шахта «Росія» ДП «Селидіввугілля»:

- 13 грудня 1991 року прийнятий дільничним маркшейдером (наказ від 11 грудня 1991 року №804к);

- 28 лютого 1992 року звільнений за закінченням виробничої практики (наказ від 24 лютого 1992 року №121к);

щодо роботи у шахті №2 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля»:

- 01 вересня 1992 року прийнятий підземним гірничим майстром на дільниці вентиляції та техніки безпеки (наказ від 01 вересня 1992 року №146к);

- 04 вересня 1992 року переведений підземним дільничним гірничим маркшейдером (наказ від 04 вересня 1992 року №662);

- 05 липня 1996 року призначений виконуючим обов`язки головного маркшейдера шахти підземного (наказ від 08 липня 1996 року №627);

- 01 серпня 1997 року призначений головним маркшейдером шахти підземним (наказ від 01 вересня 1997 року №608);

- 07 травня 2001 року звільнений за власним бажанням (наказ №52-к від 05 травня 2001 року);

щодо роботи у Федеральному державному унітарному підприємстві «Державний трест «Арктиквугілля»:

- 21 травня 2001 року прийнятий дільничним маркшейдером рудоуправління підземним (наказ №41-к від 21 травня 2001 року);

- 24 серпня 2001 року переведений головним маркшейдером рудоуправління підземним (наказ №82-к від 29 серпня 2001 року);

- 19 листопада 2003 року звільнений за закінченням строку договору (наказ №109-к від 26 серпня 2003 року);

щодо роботи у ДВАТ шахта «Білоріченська»:

- 11 липня 2006 року прийнятий заступником головного маркшейдера, зайнятий на підземних роботах (наказ №57ок від 11 липня 2006 року);

- 29 травня 2009 року звільнений з власного бажання (наказ №48ок від 28 травня 2009 року);

щодо роботи на підприємстві «Шахтоуправління «Донбас»:

- 04 червня 2009 року прийнятий маркшейдером шахти тимчасово на 2 місяці, пов`язаний з підземними роботами (наказ 222к від 03 червня 2009 року);

- 01 липня 2009 року зарахований до штату шахтоуправління (наказ №273к від 01 липня 2009 року)

- 06 квітня 2010 року призначений гірничим підземним на маркшейдерських роботах 4 розряду, пов`язаний з підземними роботами (наказ №148к від 02 квітня 2010 року);

- 06 листопада 2012 року призначений головним маркшейдером шахти, 50 % та більше робочого часу у році зайнятий на підземних роботах (наказ №606к від 05 листопада 2012 року);

- 07 травня 2013 року призначений головним маркшейдером шахтоуправління, 50 % та більше робочого часу у році зайнятий на підземних роботах (наказ №210/к від 07 травня 2013 року);

- 01 червня 2014 року призначений головним маркшейдером шахти «Щегловська-Глубока», 50 % та більше робочого часу у році зайнятий на підземних роботах (наказ №247/к від 30 травня 2014 року);

- 27 березня 2015 року звільнений за власним бажанням (наказ №141-к від 27 березня 2015 року);

щодо роботи на ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська»:

- 01 квітня 2015 року прийнятий дільничним маркшейдером 50% та більше робочого часу зайнятий на підземних роботах (наказ №1100/к від 01 квітня 2015 року);

- 19 липня 2017 року звільнений за власним бажанням (наказ №5150/к від 19 липня 2017 року) (а.с. 24-31 т.1).

Наведені записи трудової книжки про роботу позивача за вказані періоди свідчать про зайнятість останнього за відповідними посадами повний робочий день.

Пунктом 20 Порядку № 637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Видавати такі довідки мають право винятково підприємства, на яких працювала особа, або їх правонаступники.

Записи у трудовій книжці позивача містять повну інформацію щодо періодів його роботи у спірні періоди,атестацію робочих місць, необхідного часу в підземних умовах, стаж роботи на яких підлягає зарахуванню до пільгового/страхового стажу при вирішенні питання щодо пенсійного забезпечення особи.

Враховуючи вищевикладене, та з огляду на підтвердження підземного стажу роботи позивача записами в його трудовій книжці, потреба у наданні уточнюючих довідок з підприємства взагалі відсутня.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Посилання управління на ненадання позивачем первинних документів, є незмістовим, оскільки в самому спірному рішенні вказано, що позивачем надано трудову книжку для вирішення питання про призначення пільгової пенсії.

Щодо твердження апелянта про неможливість зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 07 червня 1988 року по 11 червня 1988 року (період навчального пункту), суд апеляційної інстанції зазначає, що таке не зарахування не ґрунтується на нормах матеріального права, а твердження що навчальний пункт не передбачає підземних спусків не доведено будь-якими належними доказами. В зазначений період відповідно до даним трудової книжки позивач працював підземним гірничим 2 розряду на «Шахті ім.. Коротченка», та його звільнено з закінченням навчальної практики з 01.07.1988 року( а.с.159)

Не зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 13 грудня 1991 року по 28 лютого 1991 року на підприємстві ВП «Шахта «Росія» ДП «Селидіввугілля» через те, що позивачем в якості дільничного маркшейдера не відпрацьовано 50% і більше часу на підземних, роботах, суд апеляційної інстанції вважає незмістовним, з огляду на наступне.

Крім підтвердження зазначеного періоду роботи у трудовій книжці, позивачем також надано довіку від 13 жовтня 2010 року №04-22/2288 (а.с. 39 т. 1), яка підвереджує наявний трудовий стаж для призначення пенсії. У довідці зазначено, що з 13 грудня 1991 року по 28 лютого 1992 року позивач виконував гірничі роботи з добичу вугілля підземним шляхом за посадою дільничний маркшейдер, що передбачена Списком 1, відтак, відповідач протиправно не зарахував вказаний період до пільгового стажу. В апеляційній скарзі відповідач не навів підстави неврахування даних довідки.

Не зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 05 вересня 1992 року по 31 грудня 1994 року, з 01 січня 1998 року по 07 травня 2001 року на шахті №2 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» в якості підземного дільничного гірничого маркшейдера та головного маркшейдера шахти підземного, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим, з огляду на наступне.

З аналізу рішення відповідача слідує, що до пільгового стажу зараховано час роботи на підприємстві ВП Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» період роботи з 05 вересня 1992 року по 07 травня 2001 року за фактично відпрацьований період роботи в шахті, в той час як він в зазначений час працював саме на шахті №2 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля», що підтверджується даними трудової книжки ( а.с.25-27).

Однак, з матеріалів справи слідує, що до пільгового стажу враховано лише період роботи з 01 січня 1995 року по 31 грудня 1997 року, що не заперечується відповідачем.

Підстави не зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 05 вересня 1992 року по 31 грудня 1994 року, з 01 січня 1998 року по 07 травня 2001 року не вказані відповідачем, доказів правомірності такого не зарахування не наведено в спірному рішенні.

При цьому, довідками від 26 січня 2016 року №26/21 та №26/24 підтверджений пільговий характер роботи (Список 1) ОСОБА_1 з 01 вересня 1992 року по 07 травня 2001 року (а.с.43,44 т. 1).

За таких обставин, спірних періоди мають бути включені до зарахування до пільгового стажу.

Посилання апелянта на необґрунтовані висновки суду першої інстанції щодо зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 21 травня 2001 року по 19 листопада 2003 року на підприємстві Федеральне державне унітарне підприємство «Державний трест «Арктиквугілля» в якості дільничного маркшейдера рудоуправління підземного та головного маркшейдера рудоуправління підземного, на думку суду апеляційної інстанції є незмістовними, з огляду на наступне.

Рішенням відповідача відмовлено у зарахуванні цього періоду, оскільки пільгова довідка підлягає перевірці.

Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право відповідача на проведення перевірки.

При цьому, не проведення перевірки підприємства, яким видано довідки, не є підставою для відмови особі в зарахуванні відповідного стажу та призначення пенсії.

При цьому, Порядок, затверджений постановою КМУ №637 від 12 серпня 1993 року, прийнято саме з метою створення юридичних механізмів підтвердження трудового стажу працівників з метою належної реалізації ними права на пенсійне забезпечення, в зв`язку з чим Порядком передбачено кілька альтернативних способів підтвердження трудового стажу, які можуть бути застосовані в різних ситуаціях (на підставі інших, ніж трудова книжка, документів або на підставі показань свідків).

При цьому, трудовою книжкою підтверджено пільговий характер роботи позивача у спірний період.

Щодо спірного періоду роботи з 11 липня 2006 року по 29 травня 2009 року в ДВАТ шахта «Білоріченська» в якості заступника головного маркшейдера, зайнятого на підземних роботах, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Рішенням відповідача відмовлено у зарахуванні цього періоду, оскільки довідка надана підприємством, яке не здійснювало реєстраційні дії щодо зміни місцезнаходження на підконтрольній українській владі території.

Довідка ДВАТ шахта «Білоріченська» від 28 травня 2009 року підтверджує пільговий характер роботи у спірний період, містить посилання на зайнятість позивача повний робочий день під землею.

За приписами ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У рішенні від 08 липня 2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров`я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06 жовтня 2015 року у справі № 816/4505/14, та в силу ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України враховується судом при розгляді даної справи.

Неприпустимість визнання деяких документів, які були видані на території, неконтрольованій законною Владою , недійсними та такими, що не набули законної сили, підтверджується практикою Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні у справі «Лоізіду проти Туреччини».

Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: «Суд відмічає, що за наявності фактично існуючих незаконних утворень на території неконтрольованій законною Владою міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей та дій, наприклад, реєстрація народження, смерті або шлюбу, наслідки яких можуть бути проігноровані лише на шкоду жителям тієї чи іншої території».

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову, а наведені вище обставини свідчать про недбале ставлення пенсійного органу до вирішення такого важливого питання як пенсійне забезпечення особи, яке гарантується ст. 46 Конституції України і визначено законодавцем як джерело існування громадянина держави.

Крім того, судом установлено, що юридична особа Публічне акціонерне товариство «Шахта «Білоріченська» перереєстроване за адресою: 85300, Донецька область, м. Покровськ, вул. Добропільська, будинок 2, що є територією підконтрольною українській владі.

Вищевказані обставини свідчать про безпідставне не зарахування періоду роботи з 11 липня 2006 року по 29 травня 2009 року до пільгового стажу позивача.

Щодо твердження відповідача, як на підставу скасування рішення суду першої інстанції на відсутність доказів на підтвердження проведення атестації робочого місця за вищевказаний пеірод, суд зазначає наступне.

Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01серпня 1992 року № 442 (далі - Порядок № 442).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 442 атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізаціїправназдоровійбезпечніумовипраці,пільговепенсійнезабезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку від 01 серпня 1992 року № 442 атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначається наказом по підприємству, організації в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

Відповідно до пункту 4.2 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України за № 383 від 18 листопада 2005 року «Про затвердження Порядку застосування Списків №1 та № 2виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Оскільки атестація робочих місць проводиться з 21 серпня 1992 pоку, періоди роботи за Списком № 1 до цієї дати підтверджуються без атестації робочих місць (Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442).

Комплексний аналіз норм Закону №1788 та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту "а" статті 13 Закону № 1788 є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку №1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Питання подання документів для призначення (перерахунку) пенсій регулюються Порядком надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за N 1566/11846.

Органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій та окремих осіб, а в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно із статтею 101 Закону №1788-ХІІ органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Відповідачем не надано доказів щодо витребування додаткових доказів у відповідача або підприємства, відтак посилання апелянта на відсутність доказів щодо її проведення є незмістовним, а такі доводи апеляційної скарги - неприйнятними , оскільки відповідно до записів в трудовій книжці за №25 ( а.с.28) є запис про підтвердження права на пенсію на пільгових умовах за списком №1 за результатами атестації робочих місць з посиланням на наказ № 931 від 24.11.2006 р.

Щодо не зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 01 січня 2010 року по 31 січня 2010 року, з 01 квітня 2010 року по 31 жовтня 2012 року, з 01 червня 2014 року по 31 грудня 2014 року на підприємстві «Шахтоуправління «Донбас» в якості маркшейдера шахти та гірника підземного на маркшейдерських роботах 4-го розряду, пов`язаного з підземними роботами, головного маркшейдера шахти «Щегловська-Глубока» та головного маркшейдера шахтоуправління, 50% та більше робочого часу на рік зайнятого на підземних роботах, суд апеляційної інстанції вважає такі дії відповідача протиправними (а доводи апеляційної скарги незмістовними) з наступних підстав.

У спірному рішенні відсутні причини незарахування до пільгового стажу роботи з 01 січня 2010 року по 31 січня 2010 року, з 01 квітня 2010 року по 31 жовтня 2012 року, що стосується періоду з 01 червня 2014 року по 31 грудня 2014 року, відповідач вважає, що цей період не може бути зарахований через відсутність відомостей про сплату щомісячних внесків за ці періоди до МДЗ України цим підприємством.

Позивачем надана довідка ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» №1306 якою підтверджений наявний трудовий стаж для призначення пенсії за Списком 1 за весь період з 04 червня 2009 року по 27 березня 2015 року (а.с. 50-51 т.1).

Згідно із частиною першою статті 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески (частина друга статті 20 Закону № 1058-IV).

Як передбачено частинами четвертою - шостою, дев`ятою, десятою статті 20 Закону №1058-IV, сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Системний аналіз вказаних вище нормативно-правових актів дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески. При цьому, на думку суду, виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків (у зв`язку із чим утворилася заборгованість зі сплати таких внесків) тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески.

При цьому, в матеріалах справи наявна довідка форми ОК-5, яка підтверджує відрахування страхових внесків у спірний період (а.с. 34-36 т.1)

Таким чином, спірний період підлягає зарахуванню до пільгового стажу роботи позивача, а доводи апеляційної скарги в цій частині є незмістовними.

Щодо зарахування періоду навчання до трудового стажу роботи, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до пункту «д» частини 3 статті 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Позивачем, на підтвердження навчання, надана трудова книжка з відповідними записами про навчання у Донецькому політехнічному інституті, а також диплом про навчання від 27 червня 1992 року (а.с. 25, 32 т.1).

За таких обставин, вимога відповідача про наявність довідки, підтверджуючої період навчання, є необґрунтованою, а період навчання має бути зарахований до страхового стажу.

Згідно стаття 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» час навчання в професійно-технічному учбовому закладі зараховується в трудовий стаж учня, слухача, у тому числі в стаж роботи за фахом, яка надає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу по придбаній професії не перевищує 3 місяці.

Як вбачається з трудової книжки позивача з 31 липня 1992 року - період після закінчення навчання та влаштуванням на роботу по спеціальності не перевищує трьох місяців, оскільки 01 вересня 1992 року він влаштувався на шахту №2 «Новогродівська» Селидівське виробниче об`єднання по видобутку вугілля підземним гірничим майстром.

Таким чином, період навчання за спеціальністю з 01 вересня 1985 року по 31 липня 1992 року підлягає зарахуванню до пільгового стажу позивача за Списком №1.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що надані позивачем документи є належними, допустимим, достовірними та достатніми доказами пільгового стажу, який має враховуватися при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту «а» статті 13 Закону №1788-ХІІ.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що ефективним засобом правого захисту у цій справі буде зобов`язання відповідача потворно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15 травня 2018 року №2286 про призначення пенсії за віком із зарахуванням до пільгового стажу позивача наступних періодів навчання та роботи:

- з 01 вересня 1985 року по 31 липня 1992 року в Донецькому політехнічному інституті;

- з 07 червня 1988 року по 11 червня 1988 року на підприємстві ДП «Шахта ім. Д.С. Коротченка»;

- з 13 грудня 1991 року по 28 лютого 1992 року на підприємстві ВП «Шахта «Росія» ДП «Селидіввугілля» в якості дільничного маркшейдера;

- з 05 вересня 1992 року по 31 грудня 1994 року, з 01 січня 1998 року по 07 травня 2001 року на шахті №2 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» в якості підземного дільничного гірничого маркшейдера та головного маркшейдера шахти підземного;

- з 21 травня 2001 року по 19 листопада 2003 року на підприємстві Федеральне державне унітарне підприємство «Державний трест «Арктиквугілля»;

- з 11 липня 2006 року по 29 травня 2009 року в ДВАТ шахта «Білоріченська»;

- з 01 січня 2010 року по 31 січня 2010 року, з 01 квітня 2010 року по 31 жовтня 2012 року, з 01 червня 2014 року по 31 грудня 2014 року на підприємстві «Шахтоуправління «Донбас»;

- з 01 квітня 2015 року по 03 серпня 2016 року на підприємстві ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська».

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Водночас, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, обов`язку доказування правомірності спірних рішень не виконано.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області - залишити без змін.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року у справі № 200/11036/18-а за позовом ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 14 серпня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 серпня 2019 року.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

Г.М. Міронова