Справа № 420/3906/19
Суддя: Токмілова Л. М.
Дата ухвалення: 2019-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3906/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправним та скасування рішення від 26.06.2019 року № 2739, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, у якій позивачка просить суд:

визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 2739 від 26.06.2019 р. «Про відмову у призначенні пенсії»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 14.03.2019 року;

звернути постанову до негайного виконання в межах одного місяця.

В обґрунтування позову позивачка зазначає, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 2739 від 269.06.2019 р. "Про відмову у призначенні пенсії" відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з тієї підстави, що не зараховано період роботи з 22.08.1991р. по 29.01.1995 р., оскільки відсутня атестація робочого місця. Крім цього, зазначено, що призначення пенсії відбудеться у разі, якщо спірний період роботи буде підтверджено первинними документами. Позивачка не погоджується із прийнятим рішенням, оскільки, на її переконання, обчислення стажу роботи за Списком №2 має відбуватись за відомостями трудової книжки, а необхідність надання додаткових відомостей, за умови наявності записів у трудовій книжці, є безпідставною і з цих причин оскаржуване рішення є протиправним.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 08.07.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

18.07.2019 року за вх..№ 26046/19 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого управління із заявленими позовними вимогами не погоджується та вважає їх необґрунтованими. В обґрунтування власної правової позиції відповідач наголошує, що Порядок застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах в пункті 10 чітко визначає необхідною умовою врахування факту проведення атестації на підприємстві для врахування стажу як пільгового. Суб`єкт владних повноважень, на думку представника відповідача, у такому випадку не може діяти всупереч встановленому порядку. За таких обставин, оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області 2739 від 269.06.2019 р. "Про відмову у призначенні пенсії" є правомірним.

Відповідно до ст. 257 КАС України, дану справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 03 червня 2019 року, ОСОБА_1 звернулася до відділу з питань призначення та перерахунку пенсій № 13 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - Відповідач) із заявою про призначення пенсії за віком Список № 2 надавши всі необхідні документи для призначення пенсії, що підтверджується розпискою-повідомленням (а.с. 14)

Згідно із записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 22.07.1986 року по 11.01.1988 року працювала в Одеській книжковій фабриці мовою оригіналу: «Прийнята в типографический цех наборщиком на строкоотливной машине 5-го разряда» записи № 1 і 2. А з 01.02.1988 року по 29.01.1995 року працювала у видавництві «Чорноморська комуна», яке було перейменовано у видавництво "Чорномор`я" на посаді мовою оригіналу: « наборщиком на наборной строкоотливной машине по 5-му разряду», записи № 3, 4, 6, 6 (а.с. 17-20).

Крім цього, згідно Довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутністю трудової книжки або записів у ній №16 від 08.05.2019 року позивачка працювала на пільговій посаді, яка передбачена Списком №2 за період 22.07.1986 - 11.01.1988 років, а згідно Довідки №74 від 13.03.2017 року - за період 01.02.1988 - 29.01.1995 року (а.с. 22, 24).

Проте, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 2739 від 269.06.2019 р. "Про відмову у призначенні пенсії" відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, при цьому відмова ґрунтувалась на тому, що спеціальний стаж роботи ОСОБА_1 за вказаним рішенням складає 7 років 10 місяці при загальному стажі роботи 28 років8 місяців (а.с. 25)

До стажу роботи по Списку № 2 не зараховано період роботи з 22.08.1991р. по 29.01.1995 р., оскільки відсутня атестація робочого місця. У разі підтвердження пільгового стажу роботи первинними документами право на пенсію за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 набуде у 57 років.

З приводу цього рішення позивачка звернулась до Одеського окружного адміністративного суду.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Відповідно до ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсійне забезпечення відповідно до цього Закону здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Статтею 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року.

Відповідно до паспорту громадянина України дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсіїза віком на пільгових умовах за Списком № 2 ОСОБА_1 досягла віку 53 роки (а.с. 10)

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону:

жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи;

Зазначене зменшення пенсійного віку для жінок застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.

За приписами постанови Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991р. №10 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення» у код професії № 2270000а-14807 (Список № 2) включено, зокрема, професію набирача на складально-рядковідливних машинах. Зазначено, що вказані робітники користуються правом на пільгове пенсійне забезпечення.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005р. №383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Окрім того, відповідно до пунктів 1 і 2 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Міністерства праці України від 01.09.1992р. №41, атестація проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому; основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Пунктом 4 зазначеного Порядку встановлено, що відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Згідно з пунктом 4.2 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Статтею 62 Закону №1788-ХІІ визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»» в редакції, затвердженої постановою Правління пенсійного фонду України від 07.07.2014 р. № 13-1, до заяви про призначення пенсії додається, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № НОМЕР_4.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № НОМЕР_4, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Суд зазначає, що використання положень нормативно-правового акту суб`єктом владних повноважень має здійснюватись з урахуванням приписів Закону, на виконання якого нормативно-правовий акт розроблений. У разі невідповідності приписів двох актів, в даному випадку Закону та Порядку, та використання приписів Порядку, неминучим є порушення охоронюваних законом прав і свобод громадянина.

Згідно статті 8 Конституції України Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

За таких обставин, братись до уваги мають відомості саме трудової книжки, як того вимагають приписи ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № НОМЕР_4, як вбачається з його назви та змісту, поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або записів у ній. Трудова книжка ОСОБА_1 відповідно до положень внесення записів до неї заповнена.

На підтвердження періодів роботи на посадах, які дають право на пенсію за віком на пільгових умовах до Відповідача надавались оригінал та копія диплому № НОМЕР_3, оригінал та копія трудової книжки серії НОМЕР_1 , довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 08.05.2019 р. № 16, видана ПАТ "Видавничий дім "ОДЕСА", довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 13.03.2019 р. № 74, видана Одеським обласним комунальним підприємством "Видавництво "Чорномор`я".

Однак, в порушення ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», такі відомості відповідачем при винесенні оскаржуваного рішення не враховано.

Крім цього, суд не може залишити поза увагою те, що до прав Пенсійного фонду України, визначених для виконання покладених на орган повноважень, належить право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на головне управління Фонду завдань, яке визначено абз. 2 п. 6 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України22.12.2014 № 28-2.

Позивачка при поданні заяви надала всі необхідні, на її переконання документи, що мають враховуватись при обчисленні пенсії на пільгових умовах у відповідності до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». У випадку, коли таких документів не достатньо, орган має право на відповідне звернення до установ та організацій, однак пояснень стосовно того, чому такого здійснено не було, суду не надано.

Більш того, навіть з урахуванням позиції суб`єкта владних повноважень щодо підстав врахування пільгового трудового стажу без пояснень залишається те, що у оскаржуваному рішенні відповідачем не враховано період з 22.08.1991 року. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву надає пояснення стосовно неврахування стажу з 22.08.1992 року. Тобто, період роботи позивачки з 22.08.1991 року по 21.08.1992 року взагалі залишився поза увагою пенсійного органу, що додатково свідчить про необґрунтованість прийнятого рішення.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовної вимоги щодо визнання протиправним та скасування Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 2739 від 26.06.2019 р. «Про відмову у призначенні пенсії» з підстав його необґрунтованості.

Таким чином, суд дійшов висновку, що спірний пільговий період, який враховується при призначенні пенсії за віком, протиправно відповідачем не врахований, а тому відсутні підстави для відмови у призначенні пенсії.

Згідно п.1 ч.1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, а саме пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме розписки-повідомлення, позивачка звернулась із заявою про призначення пенсії 03.06.2019 року (а.с.14).

Тобто, у даному випадку пенсія призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як наслідок цього, задоволенню підлягає і позовна вимога щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 14.03.2019 року.

Згідно ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Позивачка у позовній заяві зазначила про необхідність звернення рішення до негайного виконання в межах суми пенсії за один місяць. Стосовно цього суд зазначає, що на момент прийняття рішення у даній справі пенсія ще не призначена, а положення ст.371 КАС України не визначають необхідним негайне виконання рішення в частині призначення пенсії. Суд вважає, що виплата пенсії поза межами фактичного її призначення не відповідає критеріям розумності та послідовності, у зв`язку із чим відмовляє позивачці у негайному зверненні рішення до виконання в частині стягнення суми пенсії за один місяць. При цьому, це жодним чином не впливає на висновки суду щодо протиправності оскаржуваного у даній справі рішення та необхідності призначення та виплати пенсії у загальному порядку.

Таким чином, беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку щодо наявності законодавчо передбачених підстав для часткового задоволення вказаного адміністративного позову.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 правомірні, документально підтверджені, обґрунтовані, базуються на положеннях чинного законодавства, отже підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачкою при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40коп. (а.с. 3).

Таким чином, суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40коп. судового збору.

Керуючись ст.ст.72-77, 139, ст.205, ст.ст.241-246, 250, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місцепроживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправним та скасування рішення від 26.06.2019 року № 2739, зобов`язання вчинити певні дії- задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 2739 від 26.06.2019 р. «Про відмову у призначенні пенсії»;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 14.03.2019 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 768 (сімсот шістдесят вісім)грн. 40коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст. 255 КАС України.

Пунктом 15.5розділу VII "Перехідні положення" КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Л.М. Токмілова

.