Справа № 640/20509/18
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 серпня 2019 року № 640/20509/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Клочкової Н.В., при секретарі судового засідання Ващенко В.А., розглянувши в судовому засіданні в порядку спрощеного провадження з викликом сторін, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві

про зобов`язання вчинити певні дії,

за участю представника позивача, представника відповідача

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач, адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (надалі - відповідач, адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно - Кудрявська, 16), в якій позивач, з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог, просить суд:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві провести перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 за період з 01.01.2019 по 31.01.2019 у розмірі 82% суддівської винагороди, відповідно до довідки від 21.01.2019 №07-16/81 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання суддів у відставці, наданої Київським апеляційним господарським судом, з урахуванням фактично проведених виплат за вказаний період.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в місті Києві та отримує щомісячне довічне грошове утримання як суддя у відставці.

22.01.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення (перерахунок) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, до якої додав довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 21.01.2019 №07-16/81, видану Київським апеляційним господарським судом.

За результатами розгляду відповідної заяви, відповідачем проведеного перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача з 01.02.2019.

Посилаючись на положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яким закріплено, що у разі зміни складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного грошового утримання судді у відставці, а така зміна мала місце 01.01.2019, позивач вважає свої права на перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці порушеними, що і стало підставою для звернення до суду.

Представник відповідача проти позову заперечувала та зазначила, що відповідно до пункту 4 розділу ІІ Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України перерахунок проводиться з 1 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою.

У відповідності до наведених положень Порядку перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яке отримує позивач, правомірно проведено з 01.02.2019, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.12.2018 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №640/20509/18 з викликом сторін та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.03.2019 провадження у справі зупинено до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі № 200/865/19-а.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.05.2019 поновлено провадження у справі та призначено її до розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.07.2019 зобов`язано відповідача сформувати розрахунок сум щомісячного довічного утримання суддів у відставці, які були нараховані та виплачені ОСОБА_1 за період з 01.01.2018 по 31.05.2019, із зазначенням їх складових та надати документи на підтвердження даних, які зазначені в такому розрахунку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду від 23.07.2019 продовжено відповідачу строк на виконання ухвали суду від 08.07.2019.

Під час судового розгляду представник позивача підтримала позовні вимоги з урахуванням їх уточнень, представник відповідача проти задоволення позову заперечувала.

08 серпня 2019 року в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є суддею у відставці, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві та отримує щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці у розмірі 82% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 №4-рп/2016.

22.01.2019 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення (перерахунок) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, до якої додав довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 21.01.2019 №07-16/81, видану Київським апеляційним господарським судом.

За результатами розгляду відповідної заяви, відповідачем проведеного перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача з 01.02.2019.

Вказані обставини відповідачем не заперечуються.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, а права на перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - порушеними, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI (надалі - Закон України №2453) у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 №192-VIII, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Згідно з частиною 2 статті 133 Закону України №2453 суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до частини 3 статті 133 названого Закону, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 №11-р/2018 посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року -12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат.

Частиною 4 Закону України №2453 закріплено, що посадові оклади інших суддів встановлюються пропорційно до посадового окладу судді місцевого суду з коефіцієнтом: 1) судді апеляційного суду - 1,1; 2) судді вищого спеціалізованого суду - 1,2; 3) судді Верховного Суду України, судді Конституційного Суду України - 1,3.

01.01.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VIII (надалі Закон України №1774).

Пунктом 3 розділу ІІ названого Закону у редакції на момент виникнення спірних правовідносин закріплено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Нормативно-правовим актом, що встановлює розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зокрема, станом на 01 січня відповідного року є Закон України «Про Державний бюджет України на відповідний рік»

Так, 23.11.2018 Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» №2629-VIII.

Статтею 7 названого Закону установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення:

дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень;

дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень;

працездатних осіб: з 1 січня 2019 року - 1921 гривня, з 1 липня - 2007 гривень, з 1 грудня - 2102 гривні;

осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень.

Закон України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» набрав чинності з 01.01.2019.

Таким чином, з урахуванням наведених положень Закону України №2453 та Закону України №1774, у зв`язку зі зміною розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який є розрахунковою величиною для обрахунку суддівської винагороди, з 01.01.2019 змінився розмір такої винагороди.

Наведене стало підставою для отримання позивачем довідки від 21.01.2019 №07-16/81 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання суддів у відставці.

На момент виникнення спірних правовідносин організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII з наступними змінами та доповненнями (надалі - Закон України №1402).

Відповідно до пункту 2 розділу ХІІ названого Закону визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., NN 41 - 45, ст. 529; 2015 р., NN 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами), крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Тим часом, частиною 4 статті 142 названого Закону України №1402 закріплено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

За результатами аналізу наведених положень суд приходить до висновку, що на момент виникнення спірних правовідносин Законом України №1402 закріплено право позивача на перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання з моменту зміни розміру складових суддівської винагороди судді.

Така зміна складової суддівської винагороди судді, а саме посадового окладу, відбулась 01.01.2019 у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», яким визначено новий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який є розрахунковою величиною посадового окладу суддів.

При цьому, суд вважає помилковим посилання відповідача на пункт 4 розділу ІІ Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №3-1, та, як наслідок, визначення періоду, за який підлягає перерахунку раніше призначене щомісячне довічне грошове утримання.

Відповідно до цього пункту, у редакції на момент звернення позивача із відповідною заявою про здійснення перерахунку і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, передбачено, що перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з 01 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою.

Тобто, наведені положення визначають період, в якому має бути здійснено відповідний перерахунок, що помилково ототожнюється відповідачем з періодом, за який може бути здійснений такий перерахунок. Слід наголосити, що дата, з якої у відповідача виник обов`язок здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача в даному випадку, не є тотожним поняттям з датою, з якої позивач набув право на такий перерахунок.

Додатково суд звертає увагу, що на момент розгляду справи судом, пункт 4 розділу ІІ Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України викладено у новій редакції, якою закріплено, що перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з дня виникнення права на відповідний перерахунок.

Такі зміни внесені відповідно до статті 27 Закону України «Про Конституційний Суд України» та статті 142 Закону України №1402, тобто фактично Порядок приведено у відповідність до названих законів.

Однак, у зв`язку з внесенням відповідних змін, відповідачем не вчинено дій по нарахуванню та виплаті позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за січень 2019 року.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у позивача виникло з 01.01.2019 - з прийняттям Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», що відповідає вимогам статей 19, 92 Конституції України, Закону України №1402.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд також виходить із того, що Конституційний Суд України у рішенні від 08.06.2016 № 4-рп/2016 зазначив, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя (абзац десятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

Гарантуючи незалежність суддів, держава зобов`язується її забезпечити, зокрема, через матеріальний і соціальний захист, що включає гарантію виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.06.2016 №4-рп/2016 (справа про щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці) зазначив, що виключення положення щодо можливості перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у зв`язку зі збільшенням грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, також знижує гарантії незалежності суддів, а тому у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання (пункт 2 мотивувальної частини).

Таку ж правову позицію Конституційний Суд України висловив і у рішенні від 03.06.2013 №3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного грошового утримання суддів у відставці) зазначивши, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України (абзац 2 пункту 3 мотивувальної частини).

При цьому в рішенні від 11.10.2005 №8-рп/2005 Конституційний Суд України охарактеризував щомісячне довічне грошове утримання як особливу форму соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання суддів, у тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді; щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага; особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування (абзаци п`ятий, шостий, сьомий пункту 7 мотивувальної частини).

Таким чином, Конституційний Суд України наголошує, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя.

Відповідно до пункту 6.4 Європейської хартії про закон «Про статус суддів» (Лісабон, 8-10 квітня 1999 року) судді, які досягли встановленого законом віку для виходу у відставку з суддівської посади і виконували суддівські обов`язки протягом певного терміну, повинні отримувати пенсію по виходу у відставку, рівень якої повинен бути якомога ближче до рівня їхньої останньої заробітної плати в якості судді.

Крім того, суд зазначає що в довідці Київського апеляційного господарського суду від 21.01.2019 №07-16/81 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання суддів у відставці чітко зазначена дата виникнення права позивача на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці - 01.01.2019 і відповідач, не повертаючи її як неналежно оформлену, прийняв її до виконання, проте, через власні міркування, перерахунок здійснив не з 01.01.2019, а з 01.02.2019, що не відповідає вимогам Конституції України та законів України.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Згідно з частиною 1 статті 9, статтею 72, частинами 1, 2, 5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 704,80 грн.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в місті Києві про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно - Кудрявська, 16, ) провести перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2019 по 31.01.2019 у розмірі 82% суддівської винагороди, відповідно до довідки від 21.01.2019 №07-16/81 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання суддів у відставці, наданої Київським апеляційним господарським судом, з урахуванням фактично проведених виплат за вказаний період.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) документально підтверджені судові витрати у розмірі 704,80 грн (сімсот чотири гривні 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно - Кудрявська, 16, ).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова

Повний текст виготовлено та підписано 19.08.2019.