Справа № 200/131/19-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 року справа №200/131/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Гайдара А.В., Геращенка І.В., за участю секретаря судового засідання - Тішевського В.В., представників позивача - ОСОБА_8, ОСОБА_7, діючих за довіреностями, представника відповідача - Бажан О.О., діючої за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року по справі № 200/131/19-а (головуючий суддя І інстанції - Грищенко Є.І.), складене в повному обсязі 03 травня 2019 року в м. Слов`янськ Донецької області, за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови від 14 грудня 2018 року № ДЦ 1988/1341/АВ/ТД-ФС, -

ВСТАНОВИВ:

03 січня 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови від 14 грудня 2018 року № ДЦ 1988/1341/АВ/ТД-ФС (а.с. 4-12).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 31 січня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці у Донецькій області від 14 грудня 2018 року № ДЦ 1988/1343/АВ/ТД-ФС (а.с. 235-141).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Держпраці у Донецькій області звернулось до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог, у зв`язку з тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенні норм процесуального права,

На обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що в ході інспектування встановлено порушення позивачем норм ч.1 ст.24 та ч. 1 та 3 ст. 24 КЗпП України, яке полягало у допуску до роботи працівників без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомленням центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, про що складено відповідний акт.

На підставі акту відповідачем прийнято спірну постанову.

Апелянтом зазначено, що позивача своєчасно повідомлено про розгляд справи про накладення штрафу, відповідачем не порушено вимоги Постанови № 509 в частині позбавлення права позивача бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення та документи.

Посилався на позицію Верховного Суду у справах № 820/6755/16, № 809/1198/17.

Наголосив на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме вимог ст. 2, 242 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с. 145-147).

Представник відповідача в судовому засіданні наполягала на тому, що спірна постанова є законною та обґрунтованою, просила суд задовольнити апеляційну скаргу управління.

Представники позивачки в судовому засіданні наполягали на тому, що рішення суду першої інстанції прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, просили суд відмовити у задоволені апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та представника відповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , є фізичною особою-підприємцем, РНОКПП: НОМЕР_1 (а.с. 13-18).

Відповідно до направлення Головного управління Держпраці у Донецькій області від 20 листопада 2018 року № 959/04-4/15-14-12 для проведення інспекційного відвідування, дотримання вимог законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування та зайнятість населення на адресу кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» були направлені посадові особи для здійснення такого відвідування з 21 листопада 2018 року відповідно до режиму роботи кафе тривалістю двох робочих днів (а.с. 32-33).

Згідно з вимогою Головного управління Держпраці у Донецькій області від 21 листопада 2018 року у зв`язку з відсутністю необхідних документів, строк проведення інспекційного відвідування зупинено на два дні та зобов`язано ФОП ОСОБА_3 у строк до 23 листопада 2018 року надати необхідні документи (а.с. 34-36).

За результатами проведення інспекційного відвідування Головним управлінням Держпраці у Донецькій області 23 листопада 2018 року складено акт № ДЦ 1988/1343/АВ відповідно до якого виявлено порушення ч.1 ст. 21 КЗпП, ч.ч. 1,3 ст. 24 КЗпП, Постанови Кабінету Міністрів України № 413, а саме на час початку проведення інспекційного відвідування працівники ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були допущені до роботи без укладення трудового договору та повідомлення фіскального органу про прийняття працівників на роботу (а.с. 22-31).

За результатами розгляду наданих позивачем заперечень до акту інспекційного відвідування (а.с. 36-37), Головне управління Держпраці у Донецькій області листом від 04 грудня 2018 року № 04.4-13-6/34 повідомило, що надані заперечення не спростовують порушення вимог законодавства про працю, щодо належного оформлення трудових відносин (а.с. 38-40).

Відповідачем у відповідності до вимог Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509, на адресу позивача направлено повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу (а.с. 41).

Справа розглянута за відсутності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

За результатам розгляду справи про накладення штрафу Головним управлінням Держпраці у Донецькій області на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 постановою № ДЦ/1988/1343/АВ/ТД-ФС від 14 грудня 2018 року накладено штраф у розмірі 335070 грн. (а.с. 19-21).

Правомірність прийнятої постанови є предметом розгляду цієї справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що невиконання відповідачем вимог п. 6 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р оку № 509 є порушенням процедури притягнення позивача до відповідальності, що є підставою для визнання постанови від 14 грудня 2018 року № ДЦ1988/1343/АВ/ТД-ФС протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно 259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року № 877-V (далі - Закон № 877) заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Відповідно до п. 1, 4, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 26 квітня 2017 року «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок № 295), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 295, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Відповідно до п. 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться за інформацією, зокрема, ДФС та її територіальних органів та даних УПФУ про невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності.

У відповідності до пункту 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться, зокрема: за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту (пункт 3); за інформацією Пенсійного фонду України та його територіальних органів (пункт 6).

Як вбачається з матеріалів справи, Наказом Головного управління Держпраці у Донецькій області від 20 листопада 2018 року № 1478 прийнято рішення про проведення інспекційного відвідування позивача - суб`єкта господарювання (а.с. 142 т.1).

Відповідно до положень п.п. 3 п. 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Таким чином, інспекційне відвідування проведено в межах повноважень, що визначені нормами чинного законодавства.

Приписами п. 8 Порядку № 295 визначено, що про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.

Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкт відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право:

1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця;

2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги;

3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення;

4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів;

5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування;

6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки;

7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування (п. 11 Порядку № 295).

Направленням від 20 листопада 2018 року № 959/04.4/15-14-12 Головне управління Держпраці у Донецькій області повідомило ФОП ОСОБА_1 Н.О . про проведення інспекційного відвідування тривалістю два дні з 21 листопада 2018 року, підставою для якого слугував наказ Головного управління Держпраці у Донецькій області № 1478 від 20 листопада 2018 року (а.с. 32-33).

Відповідно до п. 12, 16 Порядку № 295 вимога інспектора праці про надання об`єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій чи витягів з документів, пояснень, доступу до приміщень, організацій робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов`язковою для виконання.

У разі створення об`єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці (відмова у допуску до проведення відвідування (ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування; перешкода в реалізації інших прав, передбачених пунктом 11 цього Порядку), складається акт про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування із зазначенням відповідних причин, який за можливості підписується керівником об`єкта відвідування або іншою уповноваженою особою.

Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що відповідач як територіальний орган Держпраці уповноважений на здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю суб`єктами господарювання, зокрема, у формі інспекційних відвідувань. Невиконання вимог інспекторів праці кваліфікується як створення перешкод в проведенні інспекційного відвідування та є підставою для накладення штрафу у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.

При проведенні інспекційного відвідування посадові особи відповідача дійшли висновку про порушення позивачем Кодексу законів про працю України в частині використання праці працівників без належного їх оформлення.

Суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність скасування спірної постанови, з чим суд апеляційної інстанції згоден, з огляду на наступне.

Стаття 21 Кодексу законів про працю України регулює питання трудового договору.

Відповідно до ст. 21 вказаного Кодексу трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Кодексом законів про працю України передбачено, що за трудовим договором працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

Згідно п. 27 Порядку № 295 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Пунктом 29 Порядку № 295 визначено, що заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності, зокрема, за використання праці неоформлених працівників, вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно з ст.24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Забороняється укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров`я.

Пленум Верховного Суду України в постанові "Про практику розгляду судами трудових спорів" пояснив, що фактичний допуск до роботи може бути прирівняний до укладення трудового договору тільки в тому випадку, якщо працівника допущено до роботи з відома власника або уповноваженого ним органу.

У відповідності до приписів ст. 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний:

1) роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору;

2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором;

3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами;

4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Стеттю 48 КЗпП встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації.

Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. Студентам вищих та учням професійно-технічних навчальних закладів трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після початку проходження стажування.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Згідно ст. 265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Спірною обставиною по справі є допуск позивачем до роботи працівників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до роботи без укладання трудового договору (контракту), оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 листопада 2018 року між позивачем та ОСОБА_6 складено трудовий договір (стажування) № 2122 (а.с. 101-102 т.1), податковий орган повідомлено про прийняття особи на роботу 21 листопада 2018 року (а.с. 100 т.1).

Наказом позивача № 2122 від 20 листопада 2018 року на підставі заяви ОСОБА_6 (а.с. 110 т. 1) її прийнято на роботу з 20 листопада 2018 року (а.с. 109 т.1).

20 листопада 2018 року між позивачем та ОСОБА_5 складено трудовий договір № 2111 (а.с. 103-104 т.1), податковий орган повідомлено про прийняття особи на роботу 21 листопада 2018 року (а.с. 100 т.1).

Наказом позивача № 2111 від 20 листопада 2018 року на підставі заяви ОСОБА_5 (а.с. 106 т. 1) її прийнято на роботу з 20 листопада 2018 року (а.с. 105 т.1).

22 листопада 2018 року між позивачем та ОСОБА_4 складено трудовий договір (а.с. 107-108 т.1) та прийнято наказ № 2312 від 22 листопада 2018 року (а.с. 112 т. 1) та підставі його особистої заяви (а.с. 113 т. 1).

Відповідно до приписів Порядку № 413 повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску, за формою згідно з додатком, до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: 1) засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; 2) на паперових носіях разом з копією в електронній формі; 3) на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 10 серпня 2015 року № 1038/13/84-15 до початку роботи працівника інформація про його зарахування має бути подана до Державної фіскальної служби або її територіальних органів.

Повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу є частиною укладання трудового договору, яке складається із виданого наказу та повідомлення Державної фіскальної служби та її територіальних органів. Таким чином, таке повідомлення потрібно здійснити до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що надані суду позивачем трудові договори не спростовують факту, що на час початку проведення відповідачем інспектування вказані трудові договори ще не були зареєстровані в центральному органі виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.

Однак, суд апеляційної інстанції зазначає, що в акті перевірки (який складено 23 листопада 2018 року) відповідачем зазначено, що позивач порушила норми діючого законодавства про працю у зв`язку з не укладанням трудових договорів з вищевказаними особами (які були складені 20 та 22 листопада 2018 року), що не відповідає дійсності, оскільки такі договори були укладені до складання акту, однак зареєстровані в податковому органі в день проведення інспектування.

Що стосується громадянина ОСОБА_4 , суд апеляційної інстанції зазначає, що переконливих доказів допущення до роботи його в день інспектування 21 листопада 2018 року суду не надано. Зазначений громадянин не опитаний та письмових пояснень з приводу укладання трудового договору 22.11.2018 року не надавав, що позбавляє можливість суд апеляційної інстанції встановити фактичне допущення його до роботи та виконання робіт без укладання трудового договору.

При цьому, відповідачем взагалі не перевірялось чи наявне у позивача повідомлення податкового органу про прийняття осіб на роботу, що унеможливлює застосування до позивача штрафних санкцій у зв`язку з невідповідністю формулювання порушення з обставинами по справі.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" регулюється Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. № 509.

Згідно п. 3 Порядку уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акту приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).

Справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд (п. 4 Порядку).

За правилами п. 6 Порядку про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду (п. 7 Порядку № 509).

Пунктом 8 Порядку № 509 встановлено, що за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акту, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_3 було направлено 04 грудня 2018 року (а.с. 151 т.1), проте отримано позивачем 18 грудня 2018 року, а отже в порушення вимог вищевказаного Порядку, позивача не було належним чином повідомлено про дату розгляду справи про накладення штрафу, тобто за три дні до ухвалення спірного рішення, отже позивач був позбавлений права на участь у розгляді справи.

За таких обставин ФОП ОСОБА_1 або її представника , у порушення вимог п. 6 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, було позбавлено права бути присутнім під час розгляду справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та надавати пояснення і документи.

При цьому, що не повідомлення про розгляд справи з відомостями про дату його початку та місце проведення, є грубим порушенням вимог Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення.

Отже, невиконання відповідачем вимог п. 6 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення є порушенням процедури притягнення позивача до відповідальності, що в свою чергу призводить до визнання постанови від 14 грудня 2018 року № ДЦ1988/1343/АВ/ТД-ФС протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції не приймає посилання відповідача на позицію Верховного Суду у справах № 820/6755/16, № 809/1198/17,оскільки вони мають інші обставини по справі,які не є тотожними даній справі.

Доводи апеляційної скарги відповідача є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 272, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року по справі № 200/131/19-а - залишити без змін.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено в судовому засіданні 14 серпня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 серпня 2019 року.

Судді Т.Г.Арабей А.В. Гайдар

І.В. Геращенко