Справа № 263/7860/19
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2019 року справа № 263/7860/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 липня 2019 року (повний текст складено 02 липня 2019 року в м. Маріуполь Донецької області) у справі № 263/7860/19 (суддя в 1 інстанції - Шевченко О.А.) за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції Донецької області Департаменту патрульної поліції Хавалджі Федора Георгійовича про визнання протиправними дії та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до поліцейського роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції Донецької області Департаменту патрульної поліції Хавалджі Федора Георгійовича (далі - відповідач) про визнання протиправними дії та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення (арк.справи 1-4).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що постановою від 19 травня 2019 року серії ЕАВ № 1160893 він притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Відповідно до вказаної постанови позивач порушив п. 8.7.3.ґ ПДР України, а саме: проїхав перехрестя на заборонений «жовтий» сигнал світлофора, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. Позивач зазначав, що не порушував п. 8.7.3.ґ ПДР України, оскільки виїхав на перехрестя на миготливий зелений сигнал світлофору і, щоб не застосовувати екстрене гальмування та не створювати аварійну ситуацію, закінчив проїзд перехрестя на жовтий сигнал світлофору. У зв`язку із чим, керуючись вимогами ст. ст. 287, 288, 289 КУпАП, позивач просив визнати протиправною та скасувати постанову поліцейського роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції Донецької області Департаменту патрульної поліції Хавалджі Ф.Г. від 19 травня 2019 року серії ЕАВ № 1160893 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 липня 2019 року у справі № 263/7860/19 у задоволенні адміністративного позову було відмовлено (арк.справи 19-20).

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (арк.справи 23-28).

На обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, які були викладені в позовній заяві та протягом розгляду справи в суді першої інстанції.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги та встановила наступне.

Відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення від 19 травня 2019 року серії ЕАВ № 1160893 ОСОБА_1 19 травня 2019 року о 09:52 год. керував автомобілем марки «Mercedes-Benz S 320», державний номер НОМЕР_1 , проїхав перехрестя вул. Жовтнева та пр. Металургів у місті Маріуполі на заборонений «жовтий» сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3.ґ ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законом України «Про Національну поліцію», Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР).

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 8.7.3.ґ Правил дорожнього руху України передбачено, що жовтий сигнал забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналу.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами тощо.

За змістом ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1, 2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

З метою фіксування правопорушення, забезпечення дотримання ПДР у відповідності до п. п. 1, 2 ч.1 ст. 40 «Застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», Закону України «Про Національну поліцію» вищевказаний факт правопорушення зафіксовано на відеорегістраторі, встановленому в службовому автомобілі патрульної поліції.

Так, з наданого відповідачем відеозапису вбачається, що позивач здійснив проїзд світлофору та перетин дорожнього знаку 5.62 «Місце зупинки» на заборонений жовтий сигнал світлофора, тому колегія суддів приходить до висновку про те, що порушення ОСОБА_1 п. 8.7.3.ґ Правил дорожнього руху мало місце.

Що стосується посилань апелянта на п. 8.10, 8.11 ПДР України, то вони є безпідставними.

Пунктом 8.10 ПДР встановлено, що у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки», якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів. Водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху (п. 8.11 ПДР).

Пункт п. 8.11 ПДР, на який посилається позивач, дозволяє водіям рухатися далі лише за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, проте, позивач не довів, що в разі здійснення ним зупинки перед світлофором він не забезпечив би безпеку дорожнього руху, а отже позивач необґрунтовано посилається на п. 8.11 ПДР, як на підставу своїх вимог.

При цьому вказані положення ПДР України в даному випадку не можуть бути застосовані, оскільки позивачем на обґрунтування доводів не надано доказів того, що у разі здійснення ним екстреного гальмування під час включення жовтого сигналу світлофору це призвело б до небезпеки для інших учасників дорожнього руху.

Як вбачається із наданого відеозапису, до наближення до світлофора автомобіля позивача заздалегідь ввімкнувся жовтий сигнал світлофору, тому колегія суддів вважає, що цей час давав можливість позивачу у разі належної уважності зупинити транспортний засіб шляхом зниження швидкості не вдаючись до екстреного гальмування перед світлофором, при цьому доказів наявності перешкод у позивача для здійснення гальмування суду не надано.

Є безпідставними доводи апеляційної скарги стосовно посилання на п. 8.7.3.д Правил дорожнього руху, оскільки жовтий миготливий сигнал або два жовтих миготливих сигнали дозволяють рух і інформують про наявність небезпечного нерегульованого перехрестя або пішохідного переходу у випадках, коли не працюють відповідно зелений або червоний сигнали, що не стосується даного випадку.

Відповідно до п. 2.3.б ПДР України, водій керуючи автомобілем, зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом на дорозі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за умови дотримання ОСОБА_1 вимог п. 2.3.б ПДР, позивач не допустив би порушень ПДР, оскільки рухаючись зі швидкістю, встановленою в місті, він звернув би увагу на жовтий миготливий сигнал світлофора, а тому, враховуючи дорожню обстановку, повинен був вжити заходи для зменшення швидкості та зупинки транспортного засобу на забороняючий жовтий сигнал світлофора відповідно до ПДР.

При цьому, позивач керував автомобілем в суху і ясну погоду з сухим асфальтним покриттям, а тому, перетинаючи перехрестя на жовтий сигнал світлофора, він не діяв відповідно до п. 8.11 Правил дорожнього руху, оскільки він мав можливість зупинити транспортний засіб у місці передбаченому п. 8.10 ПДР України, не вдаючись до екстреного гальмування.

Відповідно до розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Наведені норми чинного законодавства України та конкретні обставини справи дають підстави обґрунтовано вважати про те, що відповідач діяв у межах та у спосіб передбачені чинним законодавством України, а оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення. При цьому жодного доказу, який би спростував факти, викладені в постанові, в ході судового розгляду справи суду не надано, при цьому наявність події та складу адміністративного правопорушення була підтверджена, а тому підстав для скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не встановлено, тому колегія суддів вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 271, 272, 286, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 липня 2019 року у справі № 263/7860/19 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 липня 2019 року у справі № 263/7860/19 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 19 серпня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць