Справа № 333/6083/18(2-а/333/172/18)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2019-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 серпня 2019 року м. Дніпросправа № 333/6083/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Михальчука Володимира Володимировича

на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2019 року (суддя Єрохіна А.Б., м. Запоріжжя) у справі № 333/6083/18

за позовом ОСОБА_1

до інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Михальчука Володимира Володимировича

про скасування постанови, -

встановив:

У листопаді 2018 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- скасувати постанову відповідача серії НК № 775935 від 28.10.2018 р. у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП;

- справу про адміністративне правопорушення щодо позивача - закрити.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2019 року позов задоволено. Рішення суду мотивовано відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зазначає, що дорожній знак 5.45 «Літки» знаходиться на відмітці - 168 км + 800 м А/Д М-07 «Київ-Ковель-Ягодин», тобто початок населеного пункту, в якому діють вимоги Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 р. (далі - ПДР), що визначають порядок руху в населених пунктах.

Постановою серії НК №775935 від 28.10.2018 р. позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Підставою для скасування зазначеної постанови стали долучені до матеріалів справи фото не тих дорожніх знаків.

Зазначає, що вказані позивачем недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог ПДР, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 11.09.2018 року у справі №826/11623/16 від 14.08.2018 року у справі №826/15341/15.

В матеріалах справи наявний фотознімок, здійснений сертифікованим приладом TruCAM LTІ 20/20 № 000521, на якому зафіксовано, що автомобіль позивача рухався зі швидкістю 94 км/год. Вказана обставина підтверджується також і відеозаписом з приладу TruCAM.

Впровадження додаткових заходів для забезпечення достовірності інформації про порушення правил дорожнього руху та проведення їх експертиз не є обов`язковим.

До відзиву на позовну заяву відповідачем були надані належні докази на підтвердження вчинення позивачем правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, однак, судом першої інстанції безпідставно не враховано зазначені докази.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що постановою відповідача НК № 775935 від 28.10.2018 р. до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Відповідно до зазначеної постанови позивач 28.10.2018 року, керуючи транспортним засобом марки ВМW 316, номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 94 км./год. - не виконав вимоги дорожнього знаку 5.45 «Літки», тобто перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 44 км/год, що є порушенням п. 12.4 ПДР.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову, оскільки:

- у справі відсутні достатні докази, підтверджуючі порушення ПДР позивачем за обставин, вказаних у постанові серії НК №775935 від 28.10.2018 року. Так, місцем розгляду адміністративної справи у постанові відповідача, як і місце скоєння адміністративного правопорушення, зазначено населений пункт Літки (170 км. автодороги Київ-Ковель-Ягодин). У своєму відзиві відповідач вказав, що позивач порушив ПДР після розташування знаку 5.45 «Клочеве», тобто у населеному пункті Клочеве, Житомирської області. На підтвердження цього надав фотознімки із зображенням знаку 5.70 «Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху» та знаку 5.45 «Клочеве». Проте, у постанові про накладення адміністративного стягнення відносно позивача зазначено, що він перевищив швидкість саме у с. Літки, яке знаходиться на відстані 10 км. від с. Клочеве. Таким чином, не зрозуміло, в якому саме населеному пункту позивач скоїв адміністративне правопорушення. З відеозапису, наданого суду відповідачем також неможливо встановити місце скоєння адміністративного правопорушення;

- відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь;

- на підставі положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, викладену у рішеннях від 9 червня 2011 р. по справі «Лучанінова проти України», від 30 травня 2013 р. по справі «Малофєєва проти Росії», від 20 вересня 2016 р. по справі «Карелін проти Росії», суд дійшов висновку, що як і у кримінальному провадженні, так і у справі про адміністративне правопорушення, суд, зберігаючи принцип неупередженості і безсторонності судового розгляду, не вправі самостійно, на шкоду особі змінювати формулювання правопорушення, викладене в протоколі про адміністративне правопорушення. Вказане формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до пп. 12.4 п.12 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю, зокрема іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год. (пп. «ґ» пп. 12.6 п.12 ПДР).

На ділянках доріг, де створені дорожні умови, що дають можливість рухатися з більш високою швидкістю, за погодженим з уповноваженим підрозділом Національної поліції рішенням власників доріг або органів, яким передано право на утримання таких доріг, дозволена швидкість руху може бути збільшена шляхом встановлення відповідних дорожніх знаків (12.8 п. 12 ПДР).

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення, а наявність такої події доводиться шляхом надання доказів.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію відеозапису.

Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї (п. 1 ст. 32), неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п. 45 рішення у справі "Бочаров проти України" від 17.06.2011 р.; п. 75 рішення у справі "Огороднік проти України" від 05.05.2015 р.; п. 52 рішення у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р.).

З наданих відповідачем до суду першої інстанції фото та відеозаписів не можливо однозначно встановити, що позивач рухався зі швидкістю 94 км/год. саме у межах населеного пункту. Крім того, відповідачем долучено до відзиву на позов у справі фото зі знаком іншого населеного пункту, а з інших - не можливо встановити місце застосування відповідачем лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCAM.

Отже, надані відповідачем фото та відеозаписи не можуть бути прийняті судом до уваги як докази, що свідчать про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Таким чином, на виконання ч. 2 ст. 77 КАС України суб`єкт владних повноважень не довів суду правомірність прийняття постанови серії НК № 775935 від 28.10.2018 р., тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача.

В п. 23 рішення від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України" (Заява N63566/00) Європейський суд з прав людини нагадує, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів вважає, що інші аргументи, наведені скаржником, не вимагають детального обґрунтування, оскільки не є вирішальними.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Михальчука Володимира Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2019 року у справі № 333/6083/18 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя С.М. Іванов

Суддя В.Є. Чередниченко