Справа № 400/1429/19
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2019-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2019 р. Справа № 400/1429/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідачіва:1. Управління соціальних виплат і компенсацій Заводського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, вул. Морехідна, 9, м. Миколаїв, 54020 2. Департаменту праці та соціального захисту населення виконкому Миколаївської міської ради, вул. Мала Морська, 19, м. Миколаїв, 54001
про:визнання протиправним рішення від 25.09.2018 року, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління соціальних виплат і компенсацій Заводського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради (далі - відповідач 1) та Департаменту праці та соціального захисту населення виконкому Миколаївської міської ради (далі - відповідач 2, Департамент), в якому просить суд:

- визнати протиправним рішення Управління соціальних виплат і компенсацій Заводського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради від 25.09.2018 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні щомісячної адресної допомоги на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг;

- зобов`язати Управління соціальних виплат і компенсацій Заводського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради призначити ОСОБА_1 виплату щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання з дати звернення - від 28.08.2018 року.

Ухвалою від 03.06.2019 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що рішенням Управління соціальних виплат і компенсацій Заводського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради щодо призначення грошової допомоги внутрішньо переміщеній особі на проживання від 25.09.2018 року ОСОБА_1 на період з 28.08.2018 року по 27.02.2019 року призначено допомогу на дитину в розмірі 1000,00 грн. щомісячно. Приймаючи рішення відповідач послався, зокрема, на п. 3 Порядку надання щомісячної адресної грошової допомоги внутрішньо переміщеній особі на проживання та оплату житлово-комунальних послуг затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року за № 505 (далі - Порядок № 505). А саме: оскільки статусу особи, яка доглядає за дитиною до досягнення нею трирічного віку, заявник набула з 20.08.2016 року, тобто після припинення виплати грошової допомоги відповідно до п. 7 Порядку № 505, для поновлення виплати грошової допомоги підстави відсутні.

Позивач не погоджується із зазначеною висновком та вважає, що державний орган призначив грошову допомогу з порушенням норм законодавства.

Департамент надав відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позову просить відмовити. В своєму відзиві відповідач 2 зазначив, що відповідно до п. 3 Порядку № 505 (в редакції, яка діяла на дату звернення за призначенням допомоги), особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається. Та вказує на те, що в своєму позові ОСОБА_1 безпідставно зазначає, що період, на який грошова допомога не призначалась після припинення її виплати відповідно до п. 7 Порядку № 505, обмежується лише наступним шестимісячним строком з дати її припинення. В подальшому, за заявами позивача, їй було призначено грошову допомогу на відповідні періоди, зокрема з 20.01.2018 року - 1000,00 грн. - на дитину до 18 років.

Таким чином, позивачу не відмовлено в призначенні грошової допомоги за її заявами, проте її розмір визначено відповідно до діючого законодавства.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 зауважила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила дитину, здійснює догляд за нею, тому не працює з поважних причин. За таких обставин, відповідач 1, на думку позивача, при розгляді її звернення, мав врахувати відповідну зміну статусу позивача.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною з окупованої території особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік від 07.12.2015 року № . У довідці наявна також інформація про сина позивача - ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За заявою від 15.12.2015 року ОСОБА_1 як непрацюючій особі було призначено грошову допомогу на період з 15.12.2015 по 14.02.2016 у розмірі 442,00 грн. та на період з 15.02.2016 року по 14.04.2016 року - у розмірі 221,00 грн.

З 15.04.2016 року виплату грошової допомоги припинено відповідно до п. 7 Порядку № 505.

В подальшому ОСОБА_1 звернулась із заявою від 31.08.2016 щодо призначення грошової допомоги у зв`язку із змінами складу сім`ї (народження дитини, ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

28.08.2018 року позивач звернулась до відповідача 1 із заявою про призначення її родині щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, на оплату житлово-комунальних послуг, на наступний шестимісячний строк.

Рішенням про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 25.09.2018 року відповідачем 1 призначено ОСОБА_1 на період з 28.08.2018 року по 27.02.2019 року допомогу на дитину в розмірі 1000,00 грн. щомісячно.

Не погодившись із зазначеним, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

Відповідно до п. 2 Порядку № 505 грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

У відповідності до п. 3 Порядку № 505 грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім`ї (уповноважений представник сім`ї) у таких розмірах: для непрацездатних осіб (пенсіонери, інваліди, діти) - 884 грн. на одну особу (члена сім`ї); для працездатних осіб - 442 грн. на одну особу (члена сім`ї). Загальна сума допомоги на сім`ю розраховується як сума розмірів допомоги на кожного члена сім`ї та не може перевищувати 2400 грн.

Особам працездатного віку, яким виплату допомоги було припинено відповідно до пункту 7 цього Порядку, допомога не призначається.

Зазначений абзац п. 3 Постанови № 505 набув чинності з 16.09.2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що допомогу переміщеним особам на проживання позивачу вперше було призначено на період з 15.12.2015 року по 14.06.2016 року.

Відповідно до п. 7 Порядку № 505, якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку, які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім`ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

Доводи позивача про те, що факт здійснення нею догляду за дитиною (що, відповідно до п.7 Порядку № 505, вважається обставиною, яка дозволяє працездатній непрацюючій матері отримувати допомогу) є підставою для поновлення виплати допомоги, судом не приймаються.

Так, відповідно до пункту 12 Порядку № 505 (чинної на момент припинення виплати позивачу допомоги), виплата грошової допомоги може бути поновлена, якщо протягом місяця з місяця припинення її виплати уповноважений представник сім`ї повідомив уповноваженому органу про зміну обставин, які вплинули на припинення виплати грошової допомоги. Таким чином, поновлення припиненої у квітні 2016 року виплати допомоги могло відбутись за умови подання позивачем відповідного повідомлення у травні 2016 року.

Як вказано вище, до 16.09.2017 року п. 3 Порядку № 505 було заборонено виплату допомоги на наступний строк (6 місяців).

Оскільки період виплати допомоги (протягом якого було припинено її виплату) закінчився 14.06.2016 року, позивач втратила право на її отримання в період з 15.06.2016 року по 15.12.2016 року.

Таким чином, обмеження у виплаті допомоги позивачу вичерпало свою дію у 2016 році.

Факт зміни у вересні 2017 року редакції останнього абзацу п. 3 Порядку № 505, на думку суду, не може бути підставою для невиплати допомоги за заявою позивача від 28.08.2018 року, оскільки після 16.09.2017 року рішення про припинення виплати позивачу допомоги відповідач не приймав.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Одночасно з цим, позивач просить суд визнати протиправним рішення відповідача від 25.09.2018 року, але не просить при цьому скасувати зазначене рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

За таких обставин суд, керуючись положеннями п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України, в даній частині вимог приймає рішення щодо визнання протиправним та скасування рішення Управління соціальних виплат і компенсацій Заводського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради від 25.09.2018 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні щомісячної адресної допомоги на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки розпорядником бюджетних коштів по даній справі є Департамент праці та соціального захисту населення виконкому Миколаївської міської ради, то судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань зазначеного суб`єкту владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 77, 139, 241 - 246, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Управління соціальних виплат і компенсацій Заводського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради (вул. Морехідна, 9, м. Миколаїв, 54020) та Департаменту праці та соціального захисту населення виконкому Миколаївської міської ради (вул. Мала Морська, 19, м. Миколаїв, 54001, ) - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціальних виплат і компенсацій Заводського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради від 25.09.2018 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні щомісячної адресної допомоги на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

3. Зобов`язати Управління соціальних виплат і компенсацій Заводського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради (вул. Морехідна, 9, м. Миколаїв, 54020) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) виплату щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання з дати звернення - від 28.08.2018 року.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту праці та соціального захисту населення виконкому Миколаївської міської ради (вул. Мала Морська, 19, м. Миколаїв, 54001, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 13.08.2019 року.

Суддя О.В. Малих