Справа № 240/348/19
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/348/19

Головуючий у 1-й інстанції: Попова О.Г.

Суддя-доповідач: Франовська К.С.

01 серпня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Франовської К.С.

суддів: Совгири Д. І. Кузьменко Л.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року (час ухвалення рішення - не зазначено, місце ухвалення рішення - м.Житомир, дата складання повного тексту рішення - 03.05.2019 ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області, третя особа: Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 08 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просив визнати незаконними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області №, № від 08 листопада 2018 року про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 509 030,75 грн, у тому числі: 407 224, 60 грн - за основним платежем та 101 806,15 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями, за платежем військовий збір в розмірі 42 419,23 грн, у тому числі: 33 935,38 грн - за основним платежем та 8 483,85 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями, які прийняті у зв`язку з неподанням та не включенням до податкової декларації про доходи та майновий стан за 2016 рік суми отриманого додаткового блага, що полягає у прощені (анулюванні) банком ПАТ "Райфайзен Банк Аваль" заборгованості на суму 2 263 047,87грн.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року у позові ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. На обгрунтування доводів посилається на те, що поза увагою суду залишилось те, що за укладеним з ПАТ "Райфайзен Банк Аваль" договором прощення основної суми боргу не відбулось, оскільки основна сума боргу ( тіло кредиту) ним погашена в день укладення договору. Крім того, скаржник звертає увагу на те, що фактично перевірка відповідачем не проводилась.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

17 січня 2008 року році між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" (кредитор) та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014/4708/73/127944.

10 лютого 2016 року між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" (кредитор) та ОСОБА_1 укладено договір про припинення зобов`язань за кредитним договором №014/4708/73/127944 від 17 січня 2008 року, відповідно до пункту 1 якого сторони визнають та підтверджують, що розмір непогашеної позичальником заборгованості за кредитним договором станом на 10 лютого 2016 року складе 139 996,05 доларів США та пені 17 803 430,50 грн, що складає еквівалент 21 435 562,92 грн по офіційному курсу НБУ на дату укладання цього договору, в тому числі :

-сума основного боргу(неповернутого кредиту) -87 226,38 дол.США, що складає 2 263 047,87 грн.;

-проценти, нараховані за користування кредитом-52 769,67 дол.США, що становить 1 369 084,55 грн.;

-розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованості- 17 803 450,50 грн.

За змістом укладеного договору у п.2, Позичальник виконав умови Кредитора і Сторони домовились, що з 10 лютого 2016 року боргові зобов`язання за кредитним договором припиняються внаслідок звільнення Кредитором Позичальника від сплати боргових зобов`язань (прощення боргу), а Кредитний договір вважається розірваним.

До даного договору ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" додав довідку про операції за кредитом за вказаним Кредитним договором, якою підтверджено погашення Позичальником 10 лютого 2016 року основної суми боргу ( тіло кредиту) 87 226,38 дол.США. (а.с.21)

Саме погашення основного боргу зумовило укладення договору про припинення зобов`язань.

Відповідно до висновків контролюючого органу, викладених у акті перевірки від 10 жовтня 2018 року позивачем допущено порушення вимог п. 120.1 ст.120, абз. д) пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, що полягало у неподанні податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік та заниженні доходу, що підлягає оподаткуванню на загальну суму 2 262 358,87 грн. Висновки фахівців контролюючого органу про порушення вимог податкового законодавства вмотивовано тим, що позивачем не задекларовано дохід у вигляді додаткового блага (анулювання (прощення) боргу) у сумі 2 262 358,87 грн. за кредитним договором від 17.01.2008 р.та не сплачено з такого доходу податок на доходи фізичних осіб за 2016 рік на загальну суму 509 030,75 грн. Підставою для вказаного висновку стало те що, відповідно до податкового розрахунку за формою 1-ДФ фізичною особою ОСОБА_1 отримано дохід у вигляді додаткового блага від ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в розмірі 2 262 358,87 грн, у вигляді анулювання (прощення) заборгованості.

За результатами проведеної перевірки та на підставі виявлених порушень контролюючим органом винесено податкові повідомлення-рішення форми "Р" від 08 листопада 2018 року № за платежем "податок на доходи фізичних осіб" у розмірі за основним платежем 407 224,60 грн, штрафні (фінансові) санкції - 101 806,15 грн та № за платежем "військовий збір" у розмірі за основним платежем 33 935,38 грн, штрафні санкції 8 483,85 грн.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції , відмовляючи у позові, дійшов висновку, що несплачені платником податку зобов`язання у вигляді анульованого (прощеного) кредитором боргу є доходом фізичної особи як додаткове благо та оподатковується за правилами, встановленими для фізичних осіб та відповідно до пп. д) пп. 164.2.17 п. 164.2 статті 164 Податкового кодексу України із самостійною сплатою податку з таких доходів фізичних осіб та з відображенням такої суми доходів у річній податковій декларації

Перевіривши правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку.

Підпункт 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 вказує, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України.

Пунктом 164.1 статті 164 передбачено, що базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно із підпунктом 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання.

Абзац д) підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 приписує, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу), зокрема у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації

При цьому, колегія суддів зазначає, що для визначення поняття та складових додаткового блага як доходу боржника, отриманого внаслідок прощення йому банком заборгованості за кредитом, суд першої інстанції обґрунтовано керувався нормами цивільного законодавства, які регулюють правовідносини між банком і клієнтом із питань надання кредиту.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 546 цього Кодексу виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 цього Кодексу визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 605 цього Кодексу зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Проаналізувавши зміст наведених норм, колегія суддів звертає увагу на те, що грошова сума, надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі не збільшує дохід платника податку, але у разі, коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Відсутність в підпункті «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України точності щодо визначення додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку (процентного), анульованого кредитором за його самостійним рішенням, була усунена шляхом внесення змін Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII, який набрав чинності з 1 січня 2015 року.

Згідно з підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Таким чином, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, комісії та/або штрафні санкції (пеню), прощені (анульовані) кредитором.

Наведене підтверджується і змінами, які в подальшому внесені до законодавства, зокрема, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» від 09 квітня 2015 року №321-VIII, який набрав чинності 07 травня 2015 року, редакція підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 ПК України була доповнена абзацом другим, у зв`язку з чим сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягали включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 07 лютого 2019 року (справа №802/598/16-а), від 14 лютого 2019 року (справа №803/674/16) від 15 березня 219 року (справа №817/1103/16), а відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного суду.

При вирішенні даного спору слід враховувати й положення пункту 56.21 статті 56 ПК України, якими встановлено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Таке застосування норм відповідає й основним засадам податкового законодавства, проголошеним у статті 4 ПК України.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішення суб`єкта владних повноважень щодо відповідності критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

Крім того, в акті перевірки від 10.10.2018, на підставі висновків якого контролюючим органом прийнято оскаржуване рішення, зазначено, що прощеною сумою боргу є основний борг( тіло кредиту) 2 262 358,87 грн. Саме на цю суму контролюючим органом нараховані позивачу грошові зобов`язання.

Між тим, належними та допустимими доказами підтверджено, що сума основного боргу 2 262 358,87 позивачем погашена 10.02.2016 року до укладення Договору про припинення кредитних зобов`язань, про що зазначено і у змісті Договору.

У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного (ч.2 ст.77 КАС України ).

Натомість, доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, контролюючим органом належним чином не обґрунтовано висновків про необхідність сплати позивачем грошового зобов`язання саме у визначеному розмірі.

При цьому, колегія суддів зауважує, що повноваження щодо визначення суми грошових зобов`язань та застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, є дискреційним повноваженням таких контролюючих органів. Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності рішення передбаченим у Кодексі адміністративного судочинства України критеріям, не може підміняти контролюючий орган визначати об`єкт оподаткування та нараховувати суми грошових зобов`язань, які підлягають сплаті до Державного бюджету у спірних правовідносинах.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками Верховного суду, викладеними в постанові від 06 листопада 2018 року (справа №813/3274/17).

Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що позовні ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, оскільки суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи і рішення прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити .

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати незаконними та скасувати прийняті 08 листопада 2018 року Головним управлінням Державної фіскальної служби в Житомирській області податкові повідомлення-рішення :

- № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 509 030,75 грн., у тому числі: 407 224,60 грн. - за основними платежем та 101 806,15 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями ;

- № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір в розмірі 42 419, 23 грн., у тому числі: 33 935,38 грн. - за основним платежем та 84 83,85 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 02 серпня 2019 року.

Головуючий Франовська К.С.

Судді Совгира Д. І. Кузьменко Л.В.