Справа № 120/1634/19-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 серпня 2019 р. Справа № 120/1634/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Слободянюка В.О.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: Лозінської І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - відповідач, ГУ ДФС) про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування вимоги.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що у період з 25.08.2016 по 12.06.2017 вона працювала на посаді юрисконсульта Вінницького обласного клінічного госпіталю ветеранів війни. 21.09.2016 на підставі рішення Ради адвокатів Вінницької області № 9 отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Однак до Єдиного реєстру адвокатів України вона включена не була і адвокатської діяльності не вела. 07.10.2016 року її було взято на облік як платника єдиного внеску у Вінницькій ОДПІ ГУ ДФС України у Вінницькій області. 30.12.2016 нею подано заяву до Головного управління ДФС України у Вінницькій області про ліквідацію або реорганізацію платника податків - форма 8-ОПП та оригінал довідки Ради адвокатів Вінницької області про те, що ОСОБА_1 не працює адвокатом та не включена в Єдиний реєстр адвокатів у Вінницькій області. 02.01.2018 позивач написала заяву на ім`я Голови ради адвокатів у Вінницькій області про включення її до Єдиного реєстру адвокатів України. З 03.01.2018 позивач була включена до Єдиного реєстру адвокатів України та, відповідно, почала здійснювати адвокатську діяльність. Тобто, позивач зазначає, що в період часу з 21.09.2016 (день отримання свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю) до 03.01.2018 вона адвокатської діяльності не здійснювала та до Єдиного реєстру адвокатів не була включена. 05.02.2018 року ОСОБА_1 подала до Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області заяву про взяття на облік платника єдиного внеску - форма №1-ЄСВ і заяву для самозайнятих осіб - форма №5-ОПП і відповідно 16.02.2018 року отримала довідку про взяття на облік платника податків форми 34 -ОПП.

16.02.2019 позивач отримала вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-10100-17 від 05.02.2019. Дану вимогу та дії відповідача щодо її винесення позивач вважає протиправними, адже недоїмка зі сплати єдиного внеску за 2017 рік не може існувати, оскільки в той час позивач не здійснювала адвокатської діяльності, не була включена до Єдиного реєстру адвокатів та не перебувала на обліку в ДФС, а тому в неї не було обов`язку сплачувати єдиний внесок. Разом з тим, єдиний внесок за 2018 рік позивачем сплачено в повному обсязі. Крім того, позивач зауважує, що прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки) тільки 05.02.2019 свідчить про порушення строку встановленого п. 3 розділу VI Інструкції в частині обчислення єдиного внеску за 2017 та за 1 - 3 квартал 2018, також відповідачем пропущено строк і щодо вимоги за 4 квартал 2018 року, який закінчувався 24.01.2019.

Ухвалою суду від 24.05.2019 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу 10-денний строк для усунення недоліків.

У встановлений судом строк позивач подала до суду заяву з додатками, відповідно до якої недоліки позовної заяви усунуто.

Ухвалою від 10.06.2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання.

01.07.2019 року від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову мотивуючи це тим, що згідно облікових та реєстраційних даних програмного забезпечення ІС „Податковий блок" ОСОБА_1 була взята на облік як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю - адвокат, з 21.09.2016 на підставі поданих нею заяв форми № 5-ОПП та форми № 1-ЄСВ від 07.10.2016.

Відповідно до Закону № 2464 по ОСОБА_1 нараховано єдиний внесок: за 2017 рік - 8448 грн., термін сплати 02.05.2018р., за 1 квартал 2018р. - 2457,18 грн., термін сплати 19.04.2018р., за 2 квартал 2018р. - 2457,18 грн., термін сплати 19.07.2018р., за З квартал 2018р. - 2457,18 грн., термін сплати 19.10.2018р., за 4 квартал 2018р. - 2457,18 грн., термін сплати 21.01.2019р., за 1 квартал 2019р.-2754,18 грн., термін сплати 19.04.2019. Платником було здійснено сплату єдиного внеску у 2018 році на суму 14181,42 грн., у 2019 році на суму 2754,18 грн. Таким чином станом на 26.06.2019 року борг по ІКП 71040000 становить 4095,30 грн.

Також, посилаючись на норми Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464), відповідач вказує, що у разі якщо платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої зазначеним Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 2 частини першої ст. 7 Закону № 2464 в редакції Закону України від 6 грудня 2016 року).

Тобто незалежно від того, чи здійснювалась підприємницька діяльність ОСОБА_1 , вона була зобов`язана сплачувати єдиний внесок в розмірі мінімального страхового внеску.

Таким чином, на думку відповідача, ГУ ДФС у Вінницькій області при прийнятті оскаржуваної вимоги, діяло на підставі та в спосіб передбачений законодавством ( а.с. 53 - 54 ).

Усною ухвалою суду, занесеною в протокол судового засідання, в судовому засіданні 03.07.2019 року оголошено перерву в зв`язку з витребуванням додаткових доказів у представника відповідача ( а.с. 70 ).

Усною ухвалою суду, занесеною в протокол судового засідання, в судовому засіданні 22.07.2019 року оголошено перерву в зв`язку з витребуванням додаткових доказів у представника відповідача та позивача ( а.с. 73 ).

30.07.2019 представником відповідача подано до суду додаткові письмові пояснення (а.с. 76 - 77 ).

Разом з тим, усною ухвалою суду, занесеною в протокол судового засідання, в судовому засіданні 30.07.2019 року оголошено перерву в зв`язку з повторним витребуванням додаткових доказів у представника відповідача та позивача ( а.с. 82 ).

31.07.2019 року представником відповідача подано клопотання про зупинення провадження в справі на підставі пункту 9 частини другої статті 236 КАС України, при цьому представник відповідача зазначає, що 21.05.2019 ухвалою Верховного Суду відкрито провадження у зразковій адміністративній справі №520/3939/19 за позовом Особа_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправною та скасування вимоги, і правовідносини в типовій справі та даній адміністративній справі є ідентичними.

Зазначене клопотання підтримано представником відповідача в судовому засіданні, в той же час позивач та її представник заперечували щодо задоволення клопотання.

Ухвалою суду від 09.08.2019, занесеною в протокол судового засідання, відмовлено представнику відповідача в задоволенні клопотання про зупинення провадження в даній адміністративній справі, при цьому суд виходив з того, що предмет і підстава позову у зразковій справі № 520/3939/19 не є ідентичними предмету і підставі у даній справі.

У судовому засіданні позивач та її представник просили адміністративний позов задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував посилаючись на доводи, які викладено у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши усні пояснення позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам у їх сукупності, суд встановив наступне.

В період з 25.08.2016 по 12.06.2017 року ОСОБА_1 працювала на посаді юрисконсульта у Вінницькому обласному клінічному госпіталі ветеранів війни.

21.09.2016 на підставі рішення Ради адвокатів Вінницької області № 9 позивач отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Однак, заяви про включення її до Єдиного реєстру адвокатів України не подавала, в зв`язку з чим не була включена до вказаного Реєстру і адвокатської діяльності не здійснювала ( а.с. 19 ).

Відповідно до повідомлення про взяття на облік платника єдиного внеску від 07.10.2016 позивача було взято на облік як платника єдиного внеску в органі доходів та зборів Вінницької об`єднаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області - форма 2-ЄСВ ( а.с. 20 ).

30.12.2016 ОСОБА_1 подала до Головного управління ДФС України у Вінницькій області заяву про ліквідацію або реорганізацію платника податків - форма 8-ОПП та оригінал довідки Ради адвокатів Вінницької області про те, що ОСОБА_1 не працює адвокатом та не включена в Єдиний реєстр адвокатів у Вінницькій області, зазначена заява зареєстрована. Зазначена заява була зареєстрована в органі фіскальної служби 30.12.2016 (а.с. 22, 23 ).

02.01.2018 позивач подала заяву на ім`я Голови ради адвокатів у Вінницькій області про включення до Єдиного реєстру адвокатів України, на підставі чого вона з 03.01.2018 була включена до Єдиного реєстру адвокатів України та, відповідно, почала здійснювати адвокатську діяльність ( а.с. 29 ).

05.02.2018 позивач подала до Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області заяву про взяття на облік платника єдиного внеску - Форма №1- ЄСВ і заяву для самозайнятих осіб - Форма №5-ОПП, відповідно до яких основний вид діяльності за КВЕД - 69.10 діяльність у сфері права ( індивідуальна адвокатська діяльність ) ( а.с. 24 - 25 ).

13.02.2018 позивач надіслала лист на ім`я начальника Вінницької ОДПІ ГУДФС у Вінницькій області з проханням видати їй довідку Форми 34 ОПП. 16.02.2018 позивач отримала довідку про взяття на облік платника податків, відомості щодо якого не підлягають включенню до Єдиного державного реєстру (34-ОПП) ( а.с. 26 - 27 ).

Таким чином, з січня 2018 року у позивача виник обов`язок сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у відповідності до положень ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

За 2018 ОСОБА_1 було сплачено 9828,72 грн., що підтверджується відповідними квитанціями, які містяться у матеріалах справи ( а.с. 15 - 18 ).

16.02.2019 позивач отримала вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-10100-17 від 05.02.2019.

Позивач не погоджується з діями податкового органу щодо винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки), вважає їх протиправними та такими, що призводять до безпідставного стягнення податків з позивача. Також вважає протиправною оскаржувану вимогу і просить її скасувати.

Надаючи оцінку доводам позивача в обгрунтування заявленого позову, а також запереченням відповідача щодо позовних вимог, суд зауважує таке.

Статтею 13 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" унормовано, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Відповідно до п.п.14.1.226 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Згідно з пунктами 63.1, 63.2 ст. 63 Податкового кодексу України облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають всі платники податків.

Взяття на облік у контролюючих органах юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів, а також самозайнятих осіб здійснюється незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того або іншого податку та збору.

Пунктом 63.5 ст. 63 Податкового кодексу України визначено, що всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом.

Фізичні особи - підприємці та особи, які мають намір провадити незалежну професійну діяльність, підлягають взяттю на облік як самозайняті особи у контролюючих органах згідно з цим Кодексом.

Відповідно до п. 65.2 ст. 65 Податкового кодексу України, облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр) записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.

Відповідно до положень п. 178.1, п. 178.2 ст. 178 Податкового кодексу України особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу. Доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п.4, п.5 ч.1 ст.4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується для фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, базою нарахування є сума, що визначається такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом України № 2464. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону №2464 єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, тобто для осіб, що провадять незалежну професійну діяльність встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Судом встановлено, що 30.12.2016 ОСОБА_1 подала до Головного управління ДФС України у Вінницькій області заяву про ліквідацію або реорганізацію платника податків форми 8-ОПП та оригінал довідки Ради адвокатів Вінницької області про те, що вона не працюю адвокатом та не включена в Єдиний реєстр адвокатів у Вінницькій області.

Відповідно до пп. 2 п. 11.18 Порядку обліку платників податків і зборів, фізичні особи, які здійснюють незалежну професійну діяльність, знімаються з обліку після припинення такої незалежної діяльності, за наявності документально підтвердженої інформації відповідного державного органу, що реєструє таку діяльність або видає документи про право на заняття такою діяльністю (свідоцтва, дозволи, сертифікати тощо), та поданих до контролюючого органу за основним місцем обліку заяви за формою № 8-ОПП, дата якої фіксується в журналі за формою № 6-ОПП.

Відповідно до витягу з журналу реєстрації заяв, повідомлень, інших документів про припинення чи зняття з обліку платників податків за формою 6-ОПП, заява ОСОБА_1 форми 8-ОПП була зареєстрована Вінницькою ОДПІ 05.01.2017 за №005. Також в зазначеному журналі міститься інформація про підстави припинення - «припинення за рішенням засновників ( учасників )» та орган, що видав документ - « Рада адвокатів Вінницької області» ( а.с. 78 ).

Підтвердженням припинення незалежної професійної діяльності є відомості (витяг) відповідного реєстру, до якого вноситься інформація про державну реєстрацію такої діяльності, щодо припинення, або зупинення, або зміни організаційної форми відповідної діяльності з незалежної (індивідуальної) на іншу.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 21.09.2016 отримала свідоцтво на право на заняття адвокатською діяльності №000095. Проте, в період з 21.09.2016 по 03.01.2018 вона не займалась адвокатською діяльністю та не була включена до Єдиного реєстру адвокатів України. У вказаний період позивач працювала юрисконсультом у Вінницькому обласному клінічному госпіталі ветеранів війни і тільки з 03.01.2018 була включена до Єдиного державного реєстру адвокатів України, згідно її заяви від 02.01.2018 року.

Суд приймає до уваги та погоджується з обґрунтуванням позовних вимог позивача, оскільки судом встановлено, що в період з 21.09.2016 по 03.01.2018 позивач не здійснювала адвокатської діяльності та, відповідно, не отримувала доходу від такої діяльності, оскільки не мала усіх визначених законом підстав для здійснення адвокатської діяльності, що свідчить про відсутність обов`язку сплати єдиного внеску у неї як самозайнятої особи в зазначений період, тобто протягом 2017 року.

З цих же підстав судом не враховуються заперечення відповідача, зазначені у відзиві на позовну заяву, оскільки необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є можливість здійснення та провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності.

В той же час судом встановлено, що позивач такої діяльності протягом 2017 року не здійснювала та не могла здійснювати, виходячи з положень ст. 17 Закону України « Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Порядку ведення Єдиного реєстру адвокатів України, затвердженого рішенням Ради адвокатів України №26 від 12.12.2012, згідно з пунктом 1.1 якого, Єдиний реєстр адвокатів України - це електронна база даних, яка містить відомості про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» набули права на зайняття адвокатською діяльністю, та про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності.

Як встановлено судом з матеріалів справи, сума єдиного внеску, включена в оскаржувану вимогу, складається з сум нарахованого позивачці єдиного внеску за період 2017 року. В той же час, судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що починаючи з 2018 року ( з моменту реєстрації в Єдиному державному реєстрі адвокатів України та початку здійснення адвокатської діяльності ) позивач добровільно та вчасно самостійно сплачує єдиний внесок, отже не має заборгованості за цей період ( а.с. 59 - 61 ).

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що вимога Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області №Ф-1010-17 від 05.02.2019 року по сплаті боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску на суму 1638,12 грн. суперечить нормам податкового законодавства та не відповідає критеріям правомірності, зазначеним в ч.2 ст. 2 КАС України, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про визнання протиправними дій ГУ ДФС України у Вінницькій області щодо винесення вимоги про сплату боргу ( недоїмки ) №Ф-10100-17 від 05.02.2019 року.

При цьому суд виходить з того, що органи ДФС відповідно до положень Податкового кодексу України наділені повноваженнями виносити вимоги про сплату боргу. В даному випадку протиправним є не сам факт винесення посадовими особами ДФС вимоги про сплату боргу, а винесення такої вимоги необгрунтовано, без достатніх правових підстав, що цілком охоплюється прийнятим судом рішенням про визнання вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області №Ф-1010-17 від 05.02.2019 року протиправною та її скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності прийнятого рішення ( вимоги про сплату боргу ), суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Питання розподілу судових витрат підлягає вирішенню у відповідності до положень ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) № Ф10100-17 від 05.02.2019 р.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Вінницькій області понесені судові витрати у виді судового збору в сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок ).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДФС у Вінницькій області (, 21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7).

Повний текст рішення складено 15.08.2019.

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна