Справа № 1.380.2019.001938
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/7668/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Довгої О.І., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

представника апелянта Каверін С.М.

представника відповідача Гобаль Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року (ухвалене головуючим суддею Мартинюк В.Я. об 11 год. 57 хв. у м. Львові, повний текст судового рішення складено 21 червня 2019 року) у справі № 1.380.2019.001938 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просить з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог:

визнати протиправною бездіяльність щодо не проведення повного розрахунку при звільненні невиплату на день виключення із списків частини (28.07.2018) грошової компенсації за неотримане речове майно;

стягнути середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 28.07.2018 по 25.01.2019 у сумі 64987 грн 55 коп. із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що відповідачем неорганізовано належним чином здачу посади ОСОБА_1 , не доведено наказ про звільнення, не доведено до нього належні до виплати суми у зв`язку із звільненням так як наслідок протиправно не проведено своєчасно розрахунок при звільненні останнього з військової служби, зокрема не виплачено на день виключення зі списків частини грошову компенсацію за неотримане речове майно у зв`язку із звільненням з військової служби. Лише 25.01.2019 відповідачем на картковий рахунок позивача перераховано заборгованість із виплати грошової компенсації за неотримане речове майно при звільненні в сумі 17854 грн 34 коп. Відтак, з урахуванням того, що Луганським прикордонним загоном з часу видання наказу про звільнення і до часу виключення із списків частини повністю не проведено повного розрахунку при звільненні з військової служби із ОСОБА_1 (компенсації за неотримане речове майно), то останній набув право на стягнення в судовому порядку середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні до повного розрахунку з 28.07.2018 по 25.01.2018 (182 дні).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20.06.2019 відмовлено в задоволенні адміністративного позову.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що грошова компенсація за неотримане речове майно виплачується військовослужбовцю за заявою (рапортом), а також за його бажанням можуть видаються предмети форменого одягу на суму грошової компенсації. Тобто здійснення зазначеної виплати залежить від суб`єктивної волі особи. Підсумовуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що, оскільки виплата грошової компенсації за неотримане майно здійснюється лише за певних умов та на підставі волевиявлення військовослужбовця, положення статтей 116 та 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) не поширюються на правовідносини щодо здійснення виплати грошової компенсації, так як правова природа останньої не відносить її до виплат, що належать працівнику від підприємства, установи, організації та провадяться в день звільнення.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення у справі не врахував, що п. 292, 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 за №1115/2009 на відповідача покладено обов`язок вжити належних заходів із розрахунку при звільненні позивача і на день його виключення із списків частини провести всі виплати, які належали позивачу у зв`язку із звільненням з військової служби. Компенсація за неотримане майно належить до норм матеріального забезпечення і не є якоюсь специфічною виплатою, яка б могла не виплачуватися до дня виключення із списків особового складу.

Відповідач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якій покликається нате, що КЗпП України регулює трудові відносини працівників, а у цьому випадку предметом спору є правовідносини щодо проходження військової служби, які регулюються нормами спеціального законодавства та не можуть нормами КЗпП України. У зв`язку з цим просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В свою чергу позивача подав відповідь на відзив, який обгрунтований тим, що оскільки стаття 117 КЗпП України передбачає відповідальність за затримку розрахунку при звільненні настає у випадку невиплати в день звільнення всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації і вказаний законодавчий припис є загальним і не встановлює конкретні види виплат, які роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові в день його звільнення, тому не може вважати, що компенсація має якусь особливість такої виплати, а тому вимога про застосування до відповідача ст. 117 КЗпП України грунтується на положеннях закону. За таких обставин вважає, що позовні вимоги є законними та обгрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та надав пояснення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників апелянта та відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що наказом начальника 3 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби від 27.06.2018 року за № 340-ОС «По особовому складу», звільнено з військової служби за пунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» старшину ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 3 категорії водія І групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби «Красна Талівка» (тип В) відділу прикордонної служби «Красна Талівка» І категорії (тип В), без права носіння військової форми одягу.

Наказом начальника 3 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби від 27.07.2018 за № 382-ОС «По особовому складу» старшину ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення та зараховано на службу у військовому оперативному резерві першої черги.

27.07.2018 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про проведення розрахунку грошової компенсації за неотримане під час проходження служби речове майно та виплату відповідних коштів після їх надходження.

25.01.2019 відповідачем на картковий рахунок позивача перераховано заборгованість із виплати грошової компенсації за неотримане речове майно при звільненні в сумі 17854 грн 34 коп.

Позивач, вважаючи, що відповідачем допущено несвоєчасний розрахунок при звільненні звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Проаналізувавши матеріали справи та законодавчі положення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про часткове помилкове застосування норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009 (далі - Положення № 1115/2009), встановлено умови укладення контрактів з військовослужбовцями, порядок проходження служби та підстави її припинення.

Згідно п. 293 Положення № 1115/2009 особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок №178), який визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація).

Згідно з п.п. 3-5 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Судовою колегією апеляційного суду встановлено, що позивач 27.07.2018 подано до начальника Луганського прикордонного загону рапорт про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно.

Однак грошова компенсація за неотримане речове майно була виплачена, шляхом перерахунку на картковий рахунок, позивачу лише 25.01.2019.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, висловленою у рішенні від 10.03.2011 у справі «Сук проти України», держава може ввести, призупинити або припинити виплати працівникам з державного бюджету, внісши відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні виплати є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Згідно позиції Європейського суду у справіvan Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи будь-який її орган схвалили певну концепцію, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у осіб (юридичних чи фізичних) стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Відтак, якщо держава задекларувала певні правила проведення розрахунку при звільненні військовослужбовця, то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

За таких обставин, бездіяльність відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні - невиплату ОСОБА_1 в день виключення зі списків частини (27.07.2018) компенсації за неотримане речове майно є протиправною.

Стосовно вирішення решти позовних вимог, колегія суддів враховує, що відносини публічної служби є предметом конституційного та адміністративного права. Підстави виникнення, проходження і припинення служби визначені не трудовим, а спеціальним законодавством, за приписами якого повинні розглядатися спори з участю публічних службовців. У разі відсутності відповідних положень у конституційному або адміністративному законодавстві суд може додатково застосувати трудове законодавство, якщо така можливість передбачена у спеціальному законі.

У разі, коли така можливість застосування трудового права у спеціальному законі не передбачена, то за правилами ч. 6 ст.7 КАС України суд застосовує закон, який регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону - виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), навівши у рішенні відповідні доводи.

Приписами ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану нею суму.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому, працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

При цьому, норми КЗпП України не поширюються на військовослужбовців в частині порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яким врегульовано оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальності роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, тому за аналогією закону до спірних відносин слід застосувати норми ст.ст. 116, 117 КЗпП України та поширити останні на правовідносини, які виникають під час звільнення зі служби в Державній прикордонній службі України.

Як встановлено під час судового розгляду, в день виключення позивача із списків частини, такому не виплачена грошова компенсація за неотримане речове майно. На підставі наведеної колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що при звільненні відповідач не провів повного розрахунку з ним. За таких обставин позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку у відповідності до приписів ст.117 КЗпП України.

Середній заробіток працівника згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженою постановою Кабінету Мінстрів України № 100 від 08.02.1995.

Із пункту 5 цього Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 1, 2 п. 8 вказаного Порядку).

Із змісту особистої картки грошового забезпечення ОСОБА_1 про отримане грошове забезпечення у 2018 році слідує, що розмір грошового забезпечення такого за два місяці перед звільненням: травень та червень місяці 2018 року становить 21781 грн 54 коп. (12923 грн 03 коп. + 8858 грн 51 коп.) (а.с. 20).

Для обчислення середнього заробітку з 27.07.2018 (день виключення зі списків частини) до 25.01.2019 (день фактичного розрахунку та виплати компенсації за неотримане речове майно) необхідно застосовувати показник 357 грн 07 коп. в день (21781 грн 54 коп./61 день).

З урахуванням наведеного, з відповідача належить стягнути на користь позивача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені (невиплата компенсації за речове майно) за період із 27.07.2018 по день фактичного розрахунку 25.01.2019, що становить 182 днів, виходячи із розрахунку 357 грн 07 коп. за один день, на загальну суму 64986 грн 74 коп.

При вирішенні наведеного спору колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду по наведеній категорії справ, яка викладена в постанові від 31.05.2018 у справі № 823/1023/16, в постанові від 26.06.2019 у справі № 826/15235/16 яка в силу приписів ч. 5 ст.242 КАС України та ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою під час вирішення наведеного спору.

Враховуючи те, що позивачем дотриманий установлений порядок отримання грошової компенсації за неотримане речове майно, позовна вимога в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні в користь позивача за період із 28.07.2018 по 25.01.2019 в сумі 64986 грн 74 коп. є підставною.

Відповідно до ст. 317 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було частково неправильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково і рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги частково.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року у справі № 1.380.2019.001938 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не проведення повного розрахунку при звільненні невиплату на день виключення із списків частини грошової компенсації за неотримане речове майно.

Стягнути на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 28 липня 2018 року по 25 січня 2019 року у сумі 64986 грн (шістдесят чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят шість гривень) 74 коп. із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді О. І. Довга
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 14 серпня 2019 року