Справа № 520/322/19
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2019-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 р.Справа № 520/322/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., м. Харків, повний текст складено 18.02.19 року по справі № 520/322/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд: визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області яка полягає у не нарахуванні та не виплаті пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром з 07.03.2018 року та з 01.12.2018 року протиправною; зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області перерахувати, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію без обмеження розміру пенсії максимальним розміром з 07.03.2018 року та з 01.12.2018 року; здійснити виплату суми перерахунку протиправно своєчасно не виплаченої частини основного розміру пенсії однією сумою починаючи з 07.03.2018 року та з 01.12.2018 року з нарахуванням та виплатою компенсації втрати частини доходу з 07.03.2018 року та з 01.12.2018 року розрахував її розмір за методикою відповідно ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати». Також, просить суд зобов`язати відповідача подати протягом п`ятнадцяти днів, з дня набрання рішенням суду законної сили, звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч. 1 ст. 382 КАС України.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2019р. в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу , вважає , що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення без додержання норм матеріального і процесуального права тому при таких обставинах апеляційна скарга підлягає задоволенню. Вказує , що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2018 року по справі № 520/9319/18 відмовлено у задоволенні позовної вимоги в частині виплати позивачу пенсії без обмеження максимальним розміром у зв`язку з передчасністю позовних вимог. Після набрання рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2018 року по справі № 520/9319/18 ГУПФУ здійснив перерахунок на виконання рішення суду і обмежив розмір пенсії позивача максимальним розміром. Тобто на момент подачі адміністративного позову по справі № 520/322/19 права позивача вже були порушені, а відтак посилання суду першої інстанції на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2018 року є безпідставними. Вважає , що обмеження відповідачем пенсії позивача максимальним розміром є протиправним, не відповідає нормам Конституції України та порушує право позивача на належний рівень пенсійного забезпечення. Також, вказує , що зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст. 1-3 Закону № 2050-11 , окремих положень Порядку дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені, тому при вирішенні справи в даній частині підлягають врахуванню правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 18.07.2018 року у справі № 185/515/16-а, які, в силу ч.5 ст. 242 КАС України є обов`язковими. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2019, прийняти постанову якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подало до суду відзив на апеляційну скаргу , вважає рішення суду першої інстанції правомірним та таким , що не підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги та обґрунтування апеляційної скарги , наполягав на її задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за вислугою років відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», обчисленої у розмірі 90 % грошового забезпечення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2018 року по справі № 520/9319/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка полягає в не перерахунку розміру пенсії ОСОБА_1 за додатковими документами, поданим із заявою про перерахунок пенсії від 04.10.2018 та дії які полягають у нарахуванні та виплаті пенсії ОСОБА_1 з 07.03.2018 без урахування грошового забезпечення в розмірі зазначеному у довідці Адміністрації Державної прикордонної служби України від 28.09.2018 №71, протиправними. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію в розмірі 90% грошового забезпечення зазначеному у довідці Адміністрації Державної прикордонної служби України від 28.09.2018 №71, починаючи з 07.03.2018. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. Звернуто до негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць.

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2018 року у справі № 520/9319/18 відповідачем було здійснено перерахунок розміру пенсії позивача з 07.03.2018 року, з 01.12.2018 року.

Відповідно до перерахунку, пенсія позивача з надбавками 07.03.2018 склала 50266 грн., 39 коп., яка була обмежена відповідачем максимальнім розміром та виплачує позивачу пенсію в розмірі 25421 грн., 04 коп., та з 01.12.2018 пенсія позивача з надбавками склала 50292 грн., 04 коп., яка була обмежена відповідачем максимальним розміром та виплачує позивачу пенсію в розмірі 25446 грн., 69 коп.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, яка полягає в не нарахуванні та не виплати пенсії позивачу без обмеження максимальним розміром з 07.03.2018 року та з 01.12.2018 року, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову , суд першої інстанції виходив з того , що посилання позивача на протиправність здійснених перерахунків Головним управлінням Пенсійного фонду України Харківської області на виконання судового рішення, яке набрало законної сили, є безпідставними, такими, що не ґрунтуються на наявних в матеріалах справи доказах. Суд вважає , що при перерахунку пенсії позивача з 07.03.2018 року та з 01.12.2018 року пенсійним органом правомірно обмежено розмір такої пенсії. Також , вказує , що нарахована позивачу пенсія відповідачем виплачується, підстав для нарахування компенсації відповідно до положень вищезазначених норм права не вбачається.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову , виходячи з наступного.

Відповідно до статті 46, пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У зв`язку з прийняттям Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року №3668-VI, ще в 2011 році редакція ч. 7 ст. 43 Закону №2262-ХІІ викладена у наступній редакції: «Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність». Аналогічні зміни були внесені до ч. 3 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 року №1801-VIII прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2018 року становить - 1373 гривень, з 1 липня - 1435 гривень, 1 грудня - 1497 гривень.

Отже, розмір обчисленої за наслідками проведеного позивачу з 01.01.2018 року перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» перевищує відповідні розміри десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, станом на вказані дати.

Відповідно до вимог п.2 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VI, обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

Порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам встановлюється законодавством незалежно від дати призначення пенсії (щомісячного довічного грошового утримання).

Якщо внаслідок прийняття цього Закону розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Буквальний та системний аналіз наведених норм Закону №3668-VI дає підстави для висновку, що вони не звужують зміст вже набутих прав пенсіонерів, розмір призначеної пенсії яких більший зазначеного максимального розміру. Водночас, запроваджують обмеження, щодо розміру призначених після 1 жовтня 2011 року та перерахованих пенсій, зокрема, відповідно до Закону №2262-ХІІ.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що наведені вище положення першого речення ч.7 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (а саме: про те, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, - в цілому визнано неконституційним відповідно до рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016.

Так, згідно із п. 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року №7-рп/2016, зокрема, частина 7 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, з 20 грудня 2016 року відсутня частина 7 статті 43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до Законів України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року №911-VIII та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VIII, у частині 7 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» вносились лише зміни до другого речення зазначеної частини ст.43 Закону №2262-ХІІ.

Таким чином, буквальне розуміння змін внесених Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року №911-VIII та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VIII з урахуванням змісту рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року №7-рп/2016 дозволяє стверджувати, що у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсутня частина 7 статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими.

Так, після прийняття Конституційним Судом України описаного вище рішення від 20.12.2016, зміни до першого речення ч.7 ст.43 Закону аналогічного змісту новими законами не вносились.

Це означає, що починаючи з 2017 року стаття 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.

Зазначений висновок суду узгоджується із правовою позицією, що викладена в постановах Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі №127/4267/17, від 16.10.2018 року у справі №522/16882/17 та від 06.11.2018 року у справі №522/3093/17.

Крім того, передбачені ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" обмеження пенсій максимальним розміром введені в дію Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII.

В той же час, п. 2 Прикінцевих положень Закону № 911-VIII передбачено, що дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується лише до пенсій, які призначаються починаючи з 01.01.2016, при цьому судами встановлено, що пенсія позивачу призначена ще у 2007 році.

Згідно з ч. 3 ст. 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції Закону № 614-VIII від 15.07.2015) перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

З урахуванням дати призначення пенсії позивачу (1996 рік) і пункту 2 Прикінцевих положень Закону №911-VIII обмеження пенсії максимальним розміром, до позивача не застосовується.

Враховуючи вищенаведене, доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо правомірності обмеження пенсії позивача граничним розміром є помилковими.

З огляду на викладене, колегія суддів робить висновок, що відповідач протиправно обмежує максимальним розміром у відповідності до вимог ч.7 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» суму належної позивачу пенсії, а відтак дії відповідача щодо застосування обмежень граничного розміру при нарахуванні та виплаті позивачу щомісячного пенсійного забезпечення з 07.03.2018 року та 01.12.2018р. є протиправними, тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню .

При цьому , колегія суддів дійшла висновку , що позовна вимога про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходу задоволенню не підлягає , виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 вказаного Закону зазначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Статтею 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" визначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Пунктом 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. №159 (далі - Порядок), № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Згідно з п. 3 Порядку № 195, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: - пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); - соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); - стипендії; - заробітна плата (грошове забезпечення).

Відповідно до п. 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

З системного аналізу вищезазначених норм права, встановлено, що компенсації підлягають нараховані грошові доходи, зазначені у п. 3 Порядку, разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, у разі затримки їх виплати на один і більше календарних місяців.

Таким чином, компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію позивач набуває в момент отримання доходу.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач просить нарахувати компенсацію на ще не виплачені суми пенсії, що не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", за порушення строків виплати яких сплачується компенсація.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, що вказана у постанові від 11 липня 2018 року по справі за № 487/6923/16-а.

Посилання позивача на рішення Верховного суду від 18.07.2018 року у справі № 185/515/16-а не приймають до уваги судом апеляційної інстанції , оскільки таке рішення Верховного суду прийнято не по аналогічним правовідносинам . У справі , що розглядалася Верховним судом сума на яку розраховано компенсація вже була нарахована виплачена позивачу.

З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести розрахунок і виплату компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з невиплатою перерахованої пенсії .

Щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області надати протягом 15 днів з дня набрання постановою законної сили звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч. 1 ст. 382 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Вказаною нормою КАС України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

При цьому, встановлення вказаного заходу судового контролю є доцільним виключно у випадку, коли наявні достатні та об`єктивні підстави вважати, що суб`єкт владних повноважень буде ухилятись від виконання судового рішення.

В даному випадку, необхідність зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення позивач обґрунтовує виключно власними припущеннями, а в ході судового розгляду справи судом не встановлено наявності жодних обставин, які б вказували на можливе ухилення відповідачів від виконання судового рішення, тому суд не вбачає підстав для застосування положень ч. 1 ст. 382 КАС України .

З урахуванням зазначеного, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку в частині не задоволення прохання позивача щодо встановлення судового контролю, передбаченого ст. 382 КАС України.

При вирішенні спору суд першої інстанції не звернув уваги на вказані обставини, що призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищенаведене , колегія суддів дійшла висновку щодо часткового задоволення апеляційної скарги , скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.

З урахуванням того, що відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, дана справа відноситься до справ незначної складності і відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2019 року по справі № 520/322/19 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області яка полягає у не нарахуванні та не виплаті пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром з 07.03.2018 року та з 01.12.2018 року протиправною.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсію без обмеження розміру пенсії максимальним розміром з 07.03.2018 року та з 01.12.2018 року.

Здійснити виплату ОСОБА_1 суму перерахованої частини основного розміру пенсії однією сумою.

В іншій частині в позові відмовити .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 19.08.2019 року