Справа № 480/1170/19
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2019-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 р.Справа № 480/1170/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Мороз М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Сумській області на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 05.04.2019 року, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Шевченко, м. Суми, повний текст складено 05.04.19 року по справі № 480/1170/19

за позовом Головного управління ДФС у Сумській області

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Акціонерний банк "Столичний" Кухарева Володимира Валентиновича

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДФС у Сумській області (далі по тексту ГУ ДФС у Сумській області, позивач) звернулося до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Акціонерний банк "Столичний" Кухарева Володимира Валентиновича (далі по тексту відповідач), в якому просило суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у включенні до реєстру акцептованих вимог кредиторів ГУ ДФС у Сумській області з кредиторськими вимогами на суму 22747033, 49 грн. (двадцять два мільйони сімсот сорок сім тисяч тридцять три гривні 49 коп.);

- зобов`язати відповідача включити до реєстру акцептованих вимог кредиторів ГУ ДФС у Сумській області з кредиторськими вимогами на суму 22747033,49 грн. (двадцять два мільйони сімсот сорок сім тисяч тридцять три гривні 49 коп.).

В обґрунтування вимог зазначило, що відповідач протиправно, всупереч нормам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відмовив у включенні до реєстру акцептованих вимог кредиторів Головне управління ДФС у Сумській області з кредиторськими вимогами на суму 22 747 033,49 грн., що утворився за ПАТ «Акціонерний банк «Столичний» у зв`язку з несплатою податкових зобов`язань.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 05.04.2019 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Головного управління ДФС у Сумській області до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Акціонерний банк "Столичний" Кухарева Володимира Валентиновича про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Роз`яснено позивачу, що розгляд його заяви віднесено до юрисдикції місцевого господарського суду за правилами господарського судочинства.

ГУ ДФС у Сумській області, не погодившись з вищевказаною ухвалою суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 05.04.2019 року по справі №480/1170/19 та прийняти позовну заяву до розгляду. Справу направити до судового розгляду до Сумського окружного адміністративного суду.

В обґрунтування вимог скарги посилається на порушення судом першої інстанції ст.ст.4,19 КАС України. Зазначає, що оскільки Фонд гарантування вкладів є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спори, які виникають у цих правовідносинах є публічно правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України, а тому суд першої інстанції приймаючи оскаржувану ухвалу безпідставно зазначає про належність даного спору до юрисдикції місцевого господарського суду. Вважає, що у зв`язку з порушенням Сумським окружним адміністративним судом під час розгляду даної справи норм процесуального права, прийнята ним ухвала є незаконною та підлягає скасуванню.

Головне управління ДФС у Сумській області про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги було повідомлено заздалегідь та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення, яке містяться в матеріалах справи. Крім того, на електронну адресу позивача також направлено судову повістку.

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Акціонерний банк "Столичний" Кухарева Володимир Валентинович, відповідно до ч.11 ст.126 КАС України, вважається такою, що належним чином повідомлена про апеляційний розгляд даної справи, поштове відправлення (конверт разом судовою повісткою), було направлено на її адресу, вказану у позовній заяві та апеляційній скарзі для листування, проте було повернуто, з незалежних від суду причин. Крім того, судом апеляційної інстанції відповідачу по справі було направлено судову повістку на його електронну адресу.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник відповідача не з`явився в судове засідання.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ГУ ДФС у Сумській області до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Акціонерний банк "Столичний" Кухарева Володимира Валентиновича про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки лише Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за законом доручено забезпечувати відновлення платоспроможності банку або підготовку його до ліквідації, а спірні правовідносини випливають з відмови відповідача включити до реєстру акцептованих вимог кредиторів ГУ ДФС у Сумській області, то даний спір, беручи до уваги суть та суб`єктний склад спірних правовідносин не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Кожна особа має право в порядку, встановленому КАС України, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Згідно із ч. 2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини по даній справі склалися з приводу дій відповідача щодо відмови у включенні до реєстру акцептованих вимог кредиторів ГУ ДФС у Сумській області з кредиторськими вимогами на суму 22747033, 49 грн. (двадцять два мільйони сімсот сорок сім тисяч тридцять три гривні 49 коп.).

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом України від 23 лютого 2012 року №4452-VІ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі по тексту Закон №4452-VІ). Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Згідно з п.17 ч.1 ст.2 Закону № 4452-VІ уповноважена особа Фонду працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Відповідно до ст.3 Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Частиною 1 ст.4 Закону № 4452-VI визначено, що основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділено відповідними функціями, передбаченими ч.2 ст.4 Закону № 4452-VI, серед яких, зокрема, акумулювання коштів, отриманих із джерел, визначених статтею 19 цього Закону; здійснення регулювання участі банків у системі гарантування вкладів фізичних осіб; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження всіх або частини активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

На підставі ч.5 ст.34 Закону №4452-VI під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до ч.2 ст.37 Закону №4452-VI Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління й органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом.

За приписами ст.54 Закону №4452-VI рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Отже, за змістом наведених правових норм на Фонд, який є юридичною особою публічного права, покладено функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Зі свого боку, уповноважена особа Фонду виконує від його імені делеговані Фондом повноваження щодо забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід ураховувати не лише суб`єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Правовідносини, щодо яких виник спір, обумовлені наявністю кредиторських вимог (майнових вимог юридичної особи до суб`єкта господарювання банку, що ліквідується), які задовольняються у порядку черговості, визначеної статтею 52 Закону №4452-VI, за рахунок коштів, одержаних унаслідок ліквідації та продажу майна банку.

Повноваження уповноваженої особи Фонду щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів та внесення змін до цього реєстру визначені п.3 ч.1 ст.48 Закону № 4452-VI.

Відповідно до ч.1 ст.52 Закону №4452-VI кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у певній черговості.

З аналізу вказаних норм вбачається, що основні функції Фонду мають як владний характер, зокрема щодо врегулювання правовідносин у сфері банківської діяльності, так і не містять владної складової, а спрямовані на здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом тимчасової адміністрації та ліквідації.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 06.02.2019 р. по справі №806/724/16.

Наведене дає підстави стверджувати, що оскільки лише Фонду за законом доручено забезпечувати відновлення платоспроможності банку або підготовку його до ліквідації, а спірні правовідносини випливають з укладеного між банком і юридичною особою договору, уповноважена особа та Фонд у цьому випадку діють як представники сторони договірних відносин.

Беручи до уваги наведене та враховуючи суть спірних правовідносин, спір про включення кредиторських вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, яка була викладена в постанові від 04.02.2019 р. по адміністративній справі №826/7208/15.

Згідно з ч.1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Отже, з урахуванням наведеного вище та враховуючи суб`єктний склад учасників справи, спір по даній справі є таким, що має вирішуватися в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності відмови у відкритті провадження по даній справі, оскільки остання не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватись в порядку господарського судочинства.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що оскільки Фонд гарантування вкладів є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спори, які виникають у цих правовідносинах є публічно правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України, колегія суддів вважає хибними, оскільки, враховуючи суть спірних правовідносин по даній справі, спір про включення кредиторських вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Щодо доводів в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції посилається на рішення Великої Палати Верховного Суду, який зазначає, що подібні спори мають розглядатися в порядку цивільного судочинства, а отже суперечить сам собі, колегія суддів відхиляє, оскільки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що спірні правовідносини по даній справі є цивільно - правовими. Цивільні спори вирішуються в порядку, передбаченому ЦПК чи ГПК України в залежності від складу сторін. В разі якщо склад сторін підпадає під дію ст.20 ГПК України, то такий спір відноситься до юрисдикції господарських судів, а якщо не підпадає під дію вказаної статті, то спір відноситься до юрисдикції загальних судів, які розглядають справи в порядку цивільного судочинства. При цьому наведене жодним чином не впливає на факт непідсудності спору по даній справі до юрисдикції адміністративних судів.

Окремо, колегія суддів зауважує, що відповідно до ч.5 ст.242 КАС України підлягають врахування висновки щодо застосування норм права, викладені Верховним Судом, посилання на які зазначені судом апеляційної інстанції вище.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Приписами ст. 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 05.04.2019 року по справі № 480/1170/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 19.08.2019 року