Справа № 300/899/19
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2019-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/6687/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Святецького В.В.,

за участі секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року (судді Главача І.А. ухвалене у відкритому судовому засіданні о 20 год. 24 хв. в м. Івано-Франківськ) у справі №300/899/19 за позовом ОСОБА_1 до Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, скасування постанов про накладення штрафу та зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 23.04.2019 звернувся в суд із позовом до Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 в якому просить визнати дії державного виконавця Борис Юлії Богданівни Долинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області незаконними та протиправними, постанови державного виконавця Борис Юлії Богданівни Долинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про накладення штрафу від 14.03.2019 та від 01.04.2019 - скасувати, виконавче провадження закрити.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов повністю.

Відповідач та третя особа своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно частини 1 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року та ухвалою суду від 07 серпня 2019 року призначено апеляційний розгляд в судове засідання на 14.08.2019 з якої відкладено у зв`язку із клопотанням ОСОБА_1 та його представника на 16.08.2019.

15.08.2019 до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про підтримання позовних вимог викладених у апеляційній скарзі, однак у зв`язку з відпусткою свого адвоката Ільницького Я.І. просить продовжити термін розгляду даної справи і перенести судове засідання на іншу дату, однак апеляційний суд відмовив в задоволенні даного клопотання, оскільки згідно частини 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а на підставі частини 7 статті 287 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку на апеляційне оскарження з повідомленням учасників справи, також у позивача було достаньо часу для залучення іншого представника.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник третьої особи ОСОБА_5 проти апеляційної скарги заперечив, просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 16.11.2018 по справі №343/1421/17, яке набрало законної сили 24.01.2019, розірвано договори оренди частин торгово-офісного приміщення загальною площею 89,3 квадратні метри за адресою АДРЕСА_1 - № 1 від 7 травня 2015 р. на 46 квадратні метри, розірвано договір оренди № 2 на нежитлове приміщення від 1 лютого 2017 року на 30 квадратних метрів, зобов`язано звільнити (виселити) дане приміщення ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без надання їм іншого приміщення, зобов`язано ОСОБА_1 надати ОСОБА_2 ключі від торгово-офісного приміщення загальною площею 89,3 квадратні метри за адресою АДРЕСА_1 та необмежений доступ до цього торгово-офісного приміщення площею 89,3 квадратні метри за адресою АДРЕСА_1.

Згідно додаткової угоди від 31.12.2018 про розірвання договору оренди нежитлового приміщення №1 від 01.05.2015, укладеного між приватним підприємцем ОСОБА_1 та приватним підприємцем ОСОБА_3 , орендодавець та орендар дійшли згоди розірвати договір оренди нежитлового приміщення №1 від 01.05.2015.

Також 31.12.2018 між приватний підприємцем ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 укладено аналогічну угоду про розірвання договору оренди нежитлового приміщення №2 від 01.02.2017.

Відповідно до актів приймання-передачі від 31.12.2018, орендодавцем (приватним підприємцем ОСОБА_1) прийнято торгово-офісні приміщення, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

15.02.2019 поштовим конвертом ОСОБА_1 було надіслано ОСОБА_2 ключі від торгово-офісного приміщення загальною площею 89,3 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується описом вкладення.

ОСОБА_2 , вважаючи, що добровільно рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 16.11.2018 по справі №343/1421/17 позивачем не виконано, отримала 25.01.2019 за вказаним рішенням суду виконавчий лист та звернулась до Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області із заявою про відкриття виконавчого провадження.

25.02.2019 державним виконавцем Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Борис Юлією Богданівною відкрито виконавче провадження ВП №58466828.

14.03.2019 державним виконавцем Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Борис Юлією Богданівною складено постанову про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1700 грн. за невиконання у визначений термін виконавчого документа та даною постановою зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів.

01.04.2019 державним виконавцем Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Борис Юлією Богданівною складено постанову про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу у розмірі 3400 грн. за повторне невиконання у визначений термін виконавчого документа.

Вважаючи неправомірними постанови про накладення штрафу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову прийшов до висновку, що відповідач діяла відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 (заява №18357/97) Європейського суду з прав людини вказав, що «право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи».

Також, у своєму рішенні від 15.10.2009 по справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» Суд вказав, що ефективний доступ до суду включає і право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Відтак, виконання судових рішень є найвагомішим показником реального та належного захисту порушених прав, свобод та інтересів особи та невід`ємною складовою права на справедливий суд.

У разі невиконання рішення суду в добровільному порядку існує механізм примусового виконання рішення.

В абзаці 1 підпункту 3.2 пункту 3 рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30.06.2009 зазначено, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина. Виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Приписами частини 1 статті 5 Закону №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Частиною 1 статті 13 Закону №1404-VIII встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із пунктом 16 частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Стаття 63 Закону №1404-VIII встановлює порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Частиною першою статті 63 Закону №1404-VIII передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Частина друга статті 63 Закону №1404-VIII передбачає, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно частини першої статті 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Частиною другою статті 75 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Колегія суддів встановила, що рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 16.11.2018 по справі №343/1421/17, яке набрало законної сили, розірвано договори оренди частин торгово-офісного приміщення загальною площею 89,3 квадратні метри за адресою АДРЕСА_1 - № 1 від 7 травня 2015 р. на 46 квадратні метри, розірвано договір оренди № 2 на нежитлове приміщення від 1 лютого 2017 року на 30 квадратних метрів, зобов`язано звільнити (виселити) дане приміщення ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без надання їм іншого приміщення, зобов`язано ОСОБА_1 надати ОСОБА_2 ключі від торгово-офісного приміщення загальною площею 89,3 квадратні метри за адресою АДРЕСА_1 та необмежений доступ до цього торгово-офісного приміщення площею 89,3 квадратні метри за адресою АДРЕСА_1 10 , м.Долина.

Згідно із частиною 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із частиною 1 статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно додаткової угоди від 31.12.2018 про розірвання договору оренди нежитлового приміщення №1 від 01.05.2015, укладеного між приватним підприємцем ОСОБА_1 та приватним підприємцем ОСОБА_3 , орендодавець та орендар дійшли згоди розірвати договір оренди нежитлового приміщення №1 від 01.05.2015.

31.12.2018 між приватний підприємцем ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 укладено аналогічну угоду про розірвання договору оренди нежитлового приміщення №2 від 01.02.2017.

Відповідно до актів приймання-передачі від 31.12.2018, орендодавцем (приватним підприємцем ОСОБА_1) прийнято торгово-офісне приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

15.02.2019 поштовим конвертом ОСОБА_1 було надіслано ОСОБА_2 ключі від торгово-офісного приміщення загальною площею 89.3 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується описом вкладення.

Вважаючи рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 16.11.2018 по справі №343/1421/17 виконаним, позивач 01.03.2019 звернувся до начальника Долинського районного відділу Державної виконавчої служби із заяву про закриття виконавчого провадження.

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, яким вказано що твердження позивача щодо виконання ним рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 16.11.2018 по справі №343/1421/17 не відповідають обставинам справи.

Так, відповідно до Акту державного виконавця від 13.03.2019, складеного державним виконавцем Долинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франівській області Борис Ю.В., за участю понятих, при виїзді за адресою, вказаною у виконавчому документі, а саме - АДРЕСА_1 , встановлено, що боржник ОСОБА_1 надав ключі у кількості 2 шт, але жоден із ключів не підходить до жодних дверей, боржник не з`явився, хоча був належний чином повідомлений, продавець від підпису відмовився.

Тому 14.03.2019 державним виконавцем Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Борис Юлією Богданівною складено постанову про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1700 грн. за невиконання у визначений термін виконавчого документа та зобов`язано виконати рішення протягом десяти робочих днів.

01.04.2019 державним виконавцем Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Борис Юлією Богданівною знову було здійснено виїзд за адресою АДРЕСА_1 та встановлено, що боржником рішення суду не виконано, про що складено акт державного виконавця та у зв`язку з повторним невиконання ОСОБА_1 рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 16.11.2018 по справі №343/1421/17 складено постанову про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу у розмірі 3400 грн.

Також державним виконавцем Борис Ю.В. направлено начальнику Долинського відділення поліції Калуського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області подання для проведення перевірки наявності в діях ОСОБА_1 складу злочину, передбаченого статтею 382 Кримінального кодексу України.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, у Долинському відділенні поліції Калуського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області перебуває провадження щодо умисного невиконання ОСОБА_1 рішення Долинського районного суду Івано-Франківській області у справі №343/1421/17.

Окрім цього, як встановлено у судовому засіданні суду першої інстанції зі слів позивача, ним було 01.03.2019 знову укладено договори про передачу в оренду торгово-офісних приміщень за адресою Івано -Франківська обл ., АДРЕСА_1 .

Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта про повне виконання ним рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 16.11.2018 по справі №343/1421/17, оскільки позивачем не надано ОСОБА_2 необмежений доступ до приміщення по АДРЕСА_1 відповідно до рішення суду, яке набрало законної сили, а тому державним виконавцем Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Борис Юлією Богданівною підставно накладено штраф за невиконання та повторне невиконання виконавчого документа.

Щодо доводів апелянта про порушення порядку вчинення процесуальних дій згідно КАС України, а саме судом не ознайомлено із його правами та обов`язками як передбачено статтею 203 КАС України та не взято до уваги клопотання про відкладення, такі на думку суду є необґрунтованими, адже в судових засіданнях суду першої інстанції від 24.05.2019 та від 27.05.2019 позивачем в судовому засіданні не вказується про те, що йому не відомі його права та обов`язками встановлені КАС України, а клопотання про відкладення було вирішено 24.05.2019 та судом відкладено розгляд справи на 27.05.2019, тобто надано можливість позивачу залучити іншого представника, а згідно частини 4 статті 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Посилання апелянта щодо не вручення повного судового рішення 27.05.2019, що є порушенням частини 1 статті 251 КАС України копії повного судового рішення вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення, однак як ним зазначено у апеляційній скарзі «він перебував в приміщенні Івано-Франківського окружного адміністративного суду до 8 вечора очікуючи на рішення суду», такі доводи спростовуються протоколом судового засідання Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року, повне судове рішення проголошено у відкритому судовому засіданні о 20 год. 24 хв. до 20 год. 51 хв. у справі №300/899/19, згідно частини 1 статті 231 КАС України учасники справи мають право ознайомитися із технічним записом і протоколом судового засідання та протягом п`яти днів з дня проголошення рішення у справі подати до суду письмові зауваження щодо їх неповноти або неправильності, однак в матеріалах справи таке зауваження відсутнє та про подання такого апелянтом не вказується.

Щодо посилання апелянта про «трактування резолютивної частини рішення Долинського районного суду від 16.11.2018 по справі №343/1421/17, де вказано «надати необмежений доступ до торгово-офісного приміщення», тобто правильним є вказування прийменника в торгово-офісне приміщення безпосередньо в середину приміщення, а отже ОСОБА_2 мала безперешкодний доступ до торгово-офісного приміщення» є не погодженням із рішенням суду яке набрало законної сили, також процесуальним законодавством надано право позивачу із зверненням до суду для роз`яснення рішення суду на підставі частини 1 статті 271 Цивільного процесуального кодексу України, яка встановлює, що за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі та обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального та процесуального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді та не стосуються меж перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів дійшла висновку про правомірність дій відповідача при прийнятті оскаржуваних рішень, тому в задоволенні позову ОСОБА_1 до Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, скасування постанов про накладення штрафу від 14.03.2019 та 01.04.2019 та зобов`язання до вчинення дій відмовлено правомірно, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 268, 271, 272, 287, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року у справі №300/899/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

В.В. Святецький

Повний текст постанови складено 16.08.2019