Справа № 826/11074/17
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2019-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

06 серпня 2019 року справа №826/11074/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомПриватного підприємства "ДЕН" (далі по тексту - позивач, ПП "ДЕН")
доГоловного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві)
про1) визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28 квітня 2017 року № в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 457 507,00 грн. та штрафні санкції у розмірі 228 754,00 грн.; 2) визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28 квітня 2017 року № в частині збільшення суми податку на прибуток приватних підприємств у сумі 188 063,00 грн. та штрафні санкції у розмірі 94 031,00 грн.
В С Т А Н О В И В:

Позивач, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог та письмових пояснень, звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, оскільки вважає протиправним визначення суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість та податку на прибуток, виходячи з того, що господарські операції із контрагентами ТОВ "Трансбілдінг", ТОВ "Павлонія Футуре", ТОВ "Гелиус ТОВ", ТОВ "ТПГ "Альбатрос" підтверджені належним чином оформленими первинними та податковими документами, є реальними та відповідають дійсному економічному змісту, а ПП "ДЕН" дотримано передбачені законодавством умови для формування витрат та податкового кредиту.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 вересня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/11074/17, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач у письмовому запереченні проти позову вказав про відповідність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень вимогам чинного законодавства, підтримавши висновки акта перевірки.

В судовому засіданні 26 березня 2018 року представник позивача позовні вимоги підтримав; на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 28 квітня 2017 року № згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 та пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, за порушення пункту 44.1 статті 44, підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пункту 138.8 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року №290, ПП "ДЕН" збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на 282 540,00 грн., у тому числі за основним платежем на 188 360,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 94 180,00 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 28 квітня 2017 року № згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, за порушення пункту 44.1 статті 44, пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пункту 187.1 статті 187, пункту 201.10 статті 201, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України ПП "ДЕН" збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 687 431,00 грн., у тому числі за основним платежем на 458 287,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 229 144,00 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі акта від 19 квітня 2017 року №141/26-15-14-02-02/31246688 "Про результати документальної планової виїзної перевірки ПП "ДЕН" (код 312466688) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016" (далі по тексту - акт перевірки).

У висновку акта перевірки встановлено порушення позивачем пункту 44.1 статті 44, підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пункту 138.8 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року №290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 року за №860/4153, встановлено заниження податку на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 188 360,00 грн., у тому числі за 2014 рік на суму 976,00 грн. та за 2016 рік на суму 187 384,00 грн.; пункту 44.1 статті 44, пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пункту 187.1 статті 187, пункту 201.10 статті 201, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, встановлено заниження задекларованих показників з податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 458 808,00 грн., у тому числі по періодах: травень 2014 року - 3 107,00 грн., червень 2014 року - 6 508,00 грн., липень 2014 року - 3 164,00 грн., серпень 2014 року - 5 824,00 грн., вересень 2014 року - 5 790,00 грн., жовтень 2014 року - 12 076,00 грн., листопад 2014 року - 5 864,00 грн., січень 2015 року - 6 876,00 грн., лютий 2015 року - 450,00 грн., листопад 2016 року - 174 913,00 грн., грудень 2016 року - 230 544,00 грн.

Вказані в акті перевірки порушення обґрунтовані безпідставним заниженням податку на прибуток та віднесенням до складу податкового кредиту з податку на додану вартість відповідних сум вартості придбаних у ТОВ "Трансбілдінг", ТОВ "Павлонія Футуре", ТОВ "Гелиус ТОВ", ТОВ "ТПГ "Альбатрос", ТОВ "Тредіал" та ТОВ "ЮБС Плюс" товарів та послуг у зв`язку із не доведенням реальності господарських операцій, а саме: наявності відкритих кримінальних проваджень, пояснень посадових осіб щодо непричетності до діяльності підприємств, невідповідність придбаного товару реалізованому, відсутності доказів транспортування товару.

Згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог позивач відмовився від заявлених позовних вимог в частині збільшення податкових зобов`язань по наступним контрагентам: ТОВ "Тредіал" - в частині збільшення податкових зобов`язань з податку на додану вартість у розмірі 450,00 грн. та штрафних санкцій - 225,00 грн. та ТОВ "ЮБС Плюс" в частині збільшення податкових зобов`язань з податку на додану вартість у розмірі 330,00 грн. та штрафних санкцій - 165,00 грн., з податку на прибуток у розмірі 297,00 грн. та штрафних санкцій - 149,00 грн. при цьому, позивачем надано докази на підтвердження часткової сплати за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями в зазначеній частині.

Згідно усталеної судової практики при розгляді справ даної категорії судам належить з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції (фактичне здійснення господарських операцій); підтвердження господарських операцій належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій позивачем з його контрагентами - ТОВ "Трансбілдінг", ТОВ "Павлонія Футуре", ТОВ "Гелиус ТОВ", ТОВ "ТПГ "Альбатрос"; мету придбання та обставини використання придбаних товарів та послуг у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб`єктність учасників господарської операції.

Матеріали справи підтверджують, що між ПП "ДЕН" (покупець) та ТОВ "Торговельно-промислова група "Альбатрос" (постачальник) укладено договір поставки від 12 квітня 2013 року №187, за умовами якого постачальник зобовязується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передати у власність покупцю, а покупець зобовязується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняти та оплатити товарну продукцію - товар, що зазначена у накладних, які є додатками до цього договору та є його невід`ємною частиною. Додатковою угодою №1 від 02 січня 2014 року до договору поставки №187 від 12 квітня 2013 року внесено зміни щодо зміни генерального директора на ОСОБА_1 .

На виконання умов згідно із видатковими накладними у період з січня 2014 року по грудень 2014 року продавець поставив позивачу паперові рушників, папір туалетний.

ТОВ "ТПГ "Альбатрос" виписало позивачу податкові накладні на загальну суму 333 414,66 грн., у тому числі податок на додану вартість 55 503,00 грн.

Оплата за товар здійснювалась у порядку безготівкового розрахунку, на підтвердження чого позивачем долучено копії платіжних доручень та реєстру документів по рахунку ПП "ДЕН".

Між ПП "ДЕН" (покупець) та ТОВ "Гелиус ТОВ" (продавець) укладено договір купівлі-продажу №281116/Т від 28 листопада 2016 року на поставку товару у кількості, асортименті та за цінами, що визначені у накладних на товар, які є невід`ємною частиною даного договору.

На виконання умов договору купівлі-продажу №281116/Т від 28 листопада 2016 року згідно з видатковими накладними продавець поставив позивачу протягом листопада 2016 року миючі засоби, серветки, губки, дозатори, перчатки, папір туалетний, пральні порошки, пакети для сміття.

ТОВ "Гелиус ТОВ" виписало позивачу податкові накладні на загальну суму 1 049 479,96 грн., у тому числі податок на додану вартість 174 913,00 грн.

Договором про переведення боргу №25/11-1 від 25 листопада 2016 року ТОВ "Гелиус ТОВ" передало новому кредитору ТОВ "Треф Голд Груп" право вимоги за договором купівлі-продажу №281116/Т від 28 листопада 2016 року на суму 1 049 479,96 грн.

Оплата за товар здійснювалась у порядку безготівкового розрахунку, на підтвердження чого позивачем долучено копії відповідних платіжних доручень.

Між ПП "ДЕН" (покупець) та ТОВ "Павлонія Футуре" (продавець) укладено договір купівлі-продажу №07/12/16/Т від 07 грудня 2016 року на поставку товару у кількості, асортименті та за цінами, що визначені у накладних на товар, які є невід`ємною частиною даного договору.

На виконання умов договору поставки №07/12/16/Т від 07 грудня 2016 року згідно з видатковими накладними продавець поставив позивачу протягом грудня 2016 року товари для прибирання.

ТОВ "Павлонія Футуре" виписало позивачу податкові накладні на загальну суму 1 383 262,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 230 543,60 грн.

Оплата за товар здійснювалась у порядку безготівкового розрахунку, на підтвердження чого позивачем долучено копії платіжного доручення.

На підставі службової записки від 12 листопада 2014 року про необхідність забезпечення технічного огляду автомобільного транспорту, який належить позивачу згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та здійснення фінансування його ремонту за домовленістю між позивачем та ТОВ "Трансбілдінг" останнім виконано роботи з ремонту рульової рейки, про що складено акт надання послуг від 14 листопада 2014 року №129.

ТОВ "Трансбілдінг" виписало на адресу позивача видаткову накладну від 14 листопада 2014 року №16 на загальну суму 4 530,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 755,00 грн.

Оплата за надану послугу здійснювалась у порядку безготівкового розрахунку, на підтвердження чого позивачем долучено копію платіжного доручення.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

За правилами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є:

прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Пункт 135.1 статті 135 Податкового кодексу України встановлює, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Таким чином, фінансовий результат до оподаткування та, відповідно, база оподаткування податком на прибуток, визначається платником податку на прибуток у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням відповідних коригувань на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами бухгалтерського обліку.

Відповідно до підпункту 139.1.1 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення та зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або у разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток навіть за наявності складених документів чи сплати грошових коштів.

За визначенням статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку - нормативно-правовий акт, затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, що визначає принципи та методи ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності, що не суперечать міжнародним стандартам; міжнародні стандарти фінансової звітності (далі - міжнародні стандарти) - прийняті Радою з міжнародних стандартів бухгалтерського обліку документи, якими визначено порядок складання фінансової звітності; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частина друга статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлює, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Разом з цим, формальна наявність у покупця первинних документів, необхідних для віднесення певних сум до складу витрат відповідного періоду не є безумовною підставою формування витрат, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій та придбання товарів з метою їх використання у межах господарської діяльності платника податку.

Так, досліджуючи питання пов`язаності придбаних позивачем товарів та послуг з його господарською діяльністю та реальність господарських операцій, суд зазначає про наступне.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов`язану з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Як зафіксовано в акті перевірки, що ПП "ДЕН" має право на здійснення наступних видів діяльності: код КВЕД 81.22 Інша діяльність із прибирання будинків і промислових об`єктів (основний); код КВЕД 81.29 Інші види діяльності із прибирання; код КВЕД 46.69 Оптова торгівля іншими машинами й устаткованням; код КВЕД 46.75 Оптова торгівля хімічними продуктами; код КВЕД 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель.

Позивачем зазначено, що придбана продукція використовувалась ним виключно в межах здійснення власної господарської діяльності з прибирання промислових об`єктів в рамках укладених договорів №01/13 про надання послуг з прибирання від 01 січня 2013 року між позивачем (виконавець) та ПАТ "Кременчуцька кондитерська фабрика "Рошен" на виконання робіт по комплексному прибиранню виробничих та невиробничих приміщень, зовнішньої території згідно додатку №1, №65/4 про надання послуг з прибирання від 25 квітня 2016 року з ПАТ "Вінницька кондитерська фабрика", №15-07/2016 від 15 липня 2016 року з ТОВ "Фора", №93 від 01 січня 2016 року з ПАТ "Київська кондитерська фабрика "Рошен". Умовами вказаних договорів передбачено, зокрема, що вартість робіт включає в себе витрати на проведення самих робіт, миючі засоби та матеріали, доставку та роботу обладнання, всі інші витрати, які виникають у виконавця у зв`язку з виконанням робіт.

На підтвердження зазначеного в матеріалах справи наявні копії вказаних договорів, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) та акти списання з основного складу на рахунок 903 "Собівартість реалізованих робіт, послуг".

З наведеного вбачається, що придбані позивачем у ", ТОВ "Павлонія Футуре", ТОВ "Гелиус ТОВ", ТОВ "ТПГ "Альбатрос" товари використовувались у власній господарській діяльності з урахуванням чого суд вважає, що позивач правомірно формував дані податкового обліку за перевірений період по взаємовідносинам зі вказаними контрагентами.

При цьому, судом не беруться до уваги доводи відповідача щодо наявності відкритих кримінальних проваджень, пояснень посадових осіб щодо непричетності до діяльності підприємств з огляду на наступне.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, відповідачем, на якого покладено обов`язок доказування, не надано жодних доказів на підтвердження викладених у запереченнях та акті перевірки обставин непричетності посадових осіб ТОВ "ТПГ "Альбатрос" до здійснення господарської діяльності. Крім того, матеріали кримінальної справи не можуть бути підставою для висновків під час проведення перевірок, а обвинувального вироку, що набрав законної сили у відношенні посадових осіб ТОВ "ТПГ "Альбатрос" матеріали справи не містять.

Стосовно невідповідності придбаного товару реалізованому, неподання звітності контрагентами позивача суд зазначає, що положеннями чинного законодавства на позивача не покладається обов`язок здійснення перевірки ведення, подання контрагентами податкової звітності. Крім того, у позивача відсутня можливість під час укладення договорів та здійснення господарських операцій з контрагентами, перевірити джерела придбання товару, що є предметом укладених договорів.

Посилання на відповідача на відсутність товарно-транспортних накладних не приймаються судом до уваги, оскільки товарно-транспортна накладна не є первинним документом, а її відсутність при наявності інших документів, які підтверджують реальність здійснення господарських операцій, не спростовують реальності господарської операції.

На підтвердження реальності господарських операцій та використання придбаного товару у власній господарській діяльності позивач надав суду копії наступних документів: договори про надання послуг з прибирання, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) та акти списання з основного складу на рахунок 903 "Собівартість реалізованих робіт, послуг".

Щодо господарських операцій з ТОВ "Трансбілдінг", суд у спростування доводів відповідача про анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість вказаного товариства з 31 березня 2017 року зазначає, що послуги з ремонту рульової рейки автомобіля позивача, що належить йому на праві власності, були надані у листопаді 2014 року, тобто, до дати анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість.

В свою чергу, позивачем на підтвердження реальності надання послуг з ремонту рульової рейки ТОВ "Трансбілдінг" надано копії наступних документів: службової записки від 12 листопада 2014 року про необхідність забезпечення технічного огляду автомобільного транспорту, який належить позивачу згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та здійснення фінансування його ремонту, акта надання послуг від 14 листопада 2014 року №129, податкової накладної, доказів оплати.

Враховуючи викладене, беручи до уваги наявність підтверджуючих документів, а також придбання товарів з метою провадження господарської діяльності, висновки акта перевірки про порушення Податкового кодексу України в частині оподаткування податком на прибуток є помилковими, а збільшення позивачу суми податкового зобов`язання з податку на прибуток - протиправним.

Оцінюючи правомірність висновків акта перевірки про безпідставне включення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість відповідних сум податку по відносинах із ТОВ "Трансбілдінг", ТОВ "Павлонія Футуре", ТОВ "Гелиус ТОВ", ТОВ "ТПГ "Альбатрос", суд керується наступним.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З аналізу вказаних правових норм та обставин справи суд приходить до висновку, що необхідними та достатніми підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товару, робіт чи послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв`язку з таким придбанням.

Судом встановлено вище, що придбання позивачем у ТОВ "Трансбілдінг", ТОВ "Павлонія Футуре", ТОВ "Гелиус ТОВ", ТОВ "ТПГ "Альбатрос" товару та послуг безпосередньо пов`язано з його господарською діяльністю, а здійснені господарські операції є реальними та підтверджуються необхідними документами.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України дою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кодекс України передбачає лише такі випадки для не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), як не підтвердження податковими накладними та/або відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, та/або порушення порядку заповнення податкової накладної оформлення їх з порушенням вимог (пункт 198.6 статті 198, пункт 201.10 статті 201).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

За приписом пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як встановлено судом, на момент складання податкових накладних контрагенти позивача - ТОВ "Трансбілдінг", ТОВ "Павлонія Футуре", ТОВ "Гелиус ТОВ", ТОВ "ТПГ "Альбатрос", були зареєстровані як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мали право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку товарів та послуг.

Суд звертає увагу, що порушень з приводу правильності оформлення та реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних в акті перевірки не встановлено.

Відповідно до приписів частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, в контексті спірних правовідносин належить відмітити рішення Європейського Суду з прав людини у справах "Інтерсплав" проти України" (2007 рік, заява №803/02), "Булвес АД проти Болгарії" (2009 рік, заява №3991/03) і "Бізнес Супорт Центр" проти Болгарії" (2010 рік, заява №6689/03), у яких, перевіряючи відповідність позбавлення права на податковий кредит/бюджетне відшкодування вимогам статті 1 Протоколу №1, Європейський суд з прав людини застосовував принцип пропорційності. Цей принцип є складовою частиною принципу верховенства права і вимагає додержання "справедливого балансу" між вимогами публічного інтересу та захистом прав приватних осіб, у реалізацію яких здійснюється втручання держави.

Провівши відповідну оцінку, Європейський Суд з прав людини визнав, що "справедливий баланс" не додержується, коли платника податку на додану вартість позбавляють права на податковий кредит/бюджетне відшкодування за відсутності доказів його залучення до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, чи доказів того, що йому було відомо/повинно було відомо про таку діяльність його постачальників.

Таким чином, за змістом норм Податкового кодексу України право покупця на податковий кредит з податку на додану вартість не ставиться в залежність від дотримання контрагентами вимог законодавства та вчинення ймовірних зловживань за ланцюгом постачання товару.

Враховуючи викладене, на думку суду, позивач правомірно відносив до складу податкового кредиту відповідні суми податку на додану вартість по відносинам із ТОВ "Трансбілдінг", ТОВ "Павлонія Футуре", ТОВ "Гелиус ТОВ", ТОВ "ТПГ "Альбатрос", тому, висновки актів перевірки про заниження податку на додану вартість є помилковими, а збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість протиправним.

Таким чином, що податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 28 квітня 2017 року № в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 686 261,00 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями на 457 507,00 грн., за штрафними санкціями на 228 754,00 грн., № в частині збільшення суми податку на прибуток приватних підприємств на 282 094,00 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями на 188 063,00 грн., за штрафними санкціями на 94 031,00 грн., є протиправними та підлягають скасуванню в цій частині.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень в оскаржуваній частині з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ПП "ДЕН" підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача відповідно до розміру заявлених позовних вимог з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог у сумі 14 525,33 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Приватного підприємства "ДЕН" задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 28 квітня 2017 року № в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 686 261,00 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями на 457 507,00 грн., за штрафними санкціями на 228 754,00 грн.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 28 квітня 2017 року № в частині збільшення суми податку на прибуток приватних підприємств на 282 094,00 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями на 188 063,00 грн., за штрафними санкціями на 94 031,00 грн.

4. Стягнути на користь Приватного підприємства "ДЕН" понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 14 525,33 грн. (чотирнадцять тисяч п`ятсот двадцять п`ять гривень тридцять три копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Приватне підприємство "ДЕН" (03039, м. Київ, просп. Червонозоряний, 119, офіс 20; ідентифікаційний код 312466883);

Головне управління ДФС у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; ідентифікаційний код 39439980).

Суддя В.А. Кузьменко