Справа № 804/9003/13-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2019-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

15 серпня 2019 року

Київ

справа №804/9003/13-а

адміністративне провадження №К/9901/5413/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Дніпропетровської митниці ДФС на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2013 року (суддя Рищенко А.Ю.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2014 року (головуючий суддя Уханенко С.А., судді: Богданенко І.Ю., Круговий О.О.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова група "Інтерпап" до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправними і скасування рішення та картки відмови,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова група "Інтерпап" (далі - Товариство, позивач) звернулось до суду з позовом до Дніпропетровської митниці (далі - Митниця, відповідач) про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №110100000/2013/200200/1 від 14 травня 2013 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №110100000/2013/00241.

Обґрунтовуючи позовну заяву, вказувало, що дії митного органу по визначенню митної вартості товару за контрактом --- по шостому (резервному), а не по першому (за ціною договору), як було здійснено позивачем, методу суперечать вимогам Митного кодексу України (далі - МК України), оскільки Товариством було надано всі необхідні документи для ідентифікації товару, що ввозився на виконання умов контракту №04 від 10 березня 2011 року, та підтвердження заявленої ним митної вартості останнього.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2014 року, позов задоволено: визнано протиправними та скасовано рішення Дніпропетровської митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів №110100000/2013/200200/1 від 14 травня 2013 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №110100000/2013/00241.

Приймаючи такі рішення, суди, дослідивши обставини справи, погодились з доводами позивача про доведеність ним належними та допустимими доказами правильності обраного методу визначення митної вартості товару.

Не погоджуючись з рішеннями судів, Митниця подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення ними норм матеріального та процесуального права, просила їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що з огляду на пред`явлені позивачем до митного оформлення документи митним органом цілком правомірно було визначено митну вартість товару за контрактом №04 від 10 березня 2011 року по шостому (резервному) методу й при цьому вирішення питання перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, а також визначення її митним органом самостійно є виключною компетенцією останнього.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06 лютого 2015 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

Позивач в запереченнях (відзиві) на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними, а рішення судів попередніх інстанцій, які він просив залишити без змін, - обґрунтованими та законними.

В подальшому справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши судові рішення та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що 10 березня 2011 року між фірмою "Raccolta, Molnar & Greiner G.m.b.H" (м.Вена, Австрія) (як Продавцем) та Товариством (як Покупцем) укладено контракт №04, відповідно до умов якого Продавець зобов`язався продати, а Покупець - прийняти та оплатити товар, асортимент та кількість якого по кожній партії вказується у відповідних заявках від Покупця, направлених електронною поштою, а Продавець направляє підтвердження про прийняття даного замовлення аналогічним способом. Після відвантаження кожна партія товару супроводжується додатком, направленим Продавцем, який є невід`ємною частиною даного контракту. Умови поставки, оплати, додаткові умови, пов`язані з поставкою Продавцем та отриманням Покупцем кожної партії товару, регулюються тим додатком до контракту, в якому зазначається асортимент та кількість партії товару, яка поставляється. Поставка товару здійснюється у відповідності до Інкотермс - 2000 на умовах, вказаних у додатку до контракту.

Відповідно до додатку №4241805 від 18 квітня 2013 року до контракту від 10 березня 2011 року загальна сума поставки товару складає 35 845, 16 доларів США на умовах поставки CIF - Odessa згідно Інкотермс - 2000, оплата здійснюється в доларах США, митне оформлення імпортованого за даним додатком до контракту вантажу здійснює Покупець. Покупець здійснює - 100 % оплати (35 845, 16 доларів США) протягом 30 днів після прибуття товару в порт Одеси.

13 травня 2013 року Товариством заявлено відповідачу до митного оформлення імпортований товар- папір крейдований для писання та друку без вмісту волокон, отриманих механічним шляхом, двошаровий в аркушах: торгової марки "C2S ART PAPER Gloss/Matt" виробництва компанії "Gold Hua Sheng Paper (Suzhou Indastrial Park) Co Ltd", щільністю - 300 г/кв.м, розміром 45х64 см, 350 г/кв.м, розміром 45х64 см, 350 г/кв.м, розміром 70х100 см, 300 г/кв.м, розміром 64х90 см, 350 г/кв.м, розміром 64х90 см, 350 г/кв.м, розміром 70х100 см (країна виробництва - Китай).

Згідно наданої митної декларації позивачем було заявлено товар за ціною контракту на загальну суму - 35 845, 16 доларів США, що дорівнює - 286 510, 36 грн. (за курсом валюти - 7, 993 грн./долар США), вагою нетто - 40503 кг, що відповідало інвойсу № 2013INV1003 від 18 квітня 2013 року, ціна за тонну товару - 885, 00 доларів США (0,885 доларів США за 1 кг).

На підтвердження митної вартості товару у відповідності до вимог МК України до митної декларації №110100000/2013/213827 від 13 травня 2013 року позивачем було надано такі документи: уніфіковану митну квитанцію МД-1 серії 50006Е №0212429 від 07 травня 2013 року, картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами, №100/2012/0006877 від 30 листопада 2012 року, накладну УМВС №40695769 від 11 травня 2013 року, коносамент (Bill of Lading) MSCUE8392325 від 24 березня 2013 року, експертний висновок "УкрПапір" №383 від 13 травня 2013 року, рахунок-фактуру (інвойс) №2013INV01003 від 18 квітня 2013 року, рахунок від продавця (третьої особи) №GSEU130046-01 від 24 березня 2013 року, пакувальний лист б/н від 24 березня 2013 року, страховий поліс 08/15271 від 24 березня 2013 року, зовнішньоекономічний договір (контракт) №04 від 10 березня 2011 року, доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №4241805 від 18 квітня 2013 року, довідку про проведення декларування валютних цінностей, доходів та майна, видану Державною податковою інспекцією Голосіївського району м.Києва від 05 квітня 2013 року, сертифікат про походження товару L 103219 від 18 квітня 2013 року, екологічну декларацію №35067 від 07 травня 2013 року, комерційну пропозицію від 15 січня 2013 року.

Проте відповідачем було прийнято рішення №110100000/2013/200200/1 від 14 травня 2013 року про коригування митної вартості товарів до 0,9 доларів США за 1 кг та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 110100000/2013/00241.

Підставою для прийняття вказаного рішення відповідач визначив те, що у страховому документі від 24 березня 2013 року №08/15271 застраховано вантаж вагою нетто 40503 кг на суму 39 429, 68 доларів США, процентна ставка страхування та сума страхування відсутні, відтак зазначені відомості дають підстави для сумнівів у достовірності заявлених відомостей.

Крім того після проведеного митного контролю позивачем разом із заявою від 13 червня 2013 року №393-юр направлялись відповідачу додаткові документи для перегляду митної вартості товарів, випущених у вільний обіг під гарантійні зобов`язання, за митною декларацією від 14 травня 2013 року №110100000/2013/213973, а саме: Sales confirmation між Chenming (HK) Limited та Raccolta, Molnar & Greiner G.m.b.H, інвойс від Chenming (HK) Limited та Raccolta, Molnar & Greiner G.m.b.H, лист від Raccolta, Molnar & Greiner G.m.b.H про контракти, лист від Raccolta, Molnar & Greiner G.m.b.H про експортні декларації, виписку з бухгалтерської документації, лист від Raccolta, Molnar & Greiner G.m.b.H щодо страхового полісу 08/15173, експертний висновок асоціації "УкрПапір" від 13 червня 2013 року №504, заяву про купівлю іноземної валюти №83 від 31 травня 2013 року, платіжне доручення №81 від 31 травня 2013 року.

В частині 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пунктів 23 та 24 частини 1 статті 4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

За змістом статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частини 1 та 2 статті 51 МК України).

Так частинами 1 - 3 статті 57 (глава 9 розділу ІІІ) МК України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частинами 1 - 2 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) (частина 1 статті 64 МК УКраїни).

Відповідно до частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

За змістом частин 1 - 3 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частини 5 - 6 статті 53 МК України).

Згідно із частинами 1 - 3 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

В той же час частиною 6 зазначеної статті передбачено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі (частина 12 статті 264 МК України).

Отже митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Як вже вказувалось в цій постанові та встановлено судами, підставою для прийняття оскаржуваного рішення №110100000/2013/200200/1 від 14 травня 2013 року відповідач визначив те, що у страховому документі від 24 березня 2013 року №08/15271 застраховано вантаж вагою нетто 40503 кг на суму 39 429, 68 доларів США, процентна ставка страхування та сума страхування відсутні, відтак зазначені відомості дають підстави для сумнівів у достовірності заявлених відомостей.

Відповідно до Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів Інкотермс - CIF (Cost, Insurance, Freight) - (Вартість, страхування і фрахт): продавець зобов`язаний за власний рахунок застрахувати вантаж у відповідності з договором купівлі-продажу, на умовах надання права покупцю або іншій особі, що володіє страховим інтересом відносно товару, заявляти вимоги безпосередньо до страховика, а також надати покупцю страховий поліс або інший доказ страхового покриття.

При цьому продавець зобов`язаний укласти договір страхування та сплатити страхові внески, при цьому за умовами терміна CIF від продавця вимагається забезпечення страхування лише з мінімальним покриттям й у випадку, якщо покупець бажає мати страхування з більшим покриттям, він повинен або прямо та недвозначно домовитися про це з продавцем, або самостійно вжити заходів до забезпечення додаткового страхування.

Отже, враховуючи умови контракту, на виконання умов якого здійснювалась поставка товару, страхові витрати несе його продавець - фірма «Raccolta, Molnar & Greiner G.m.b.H» - яка і здійснювала страхування; позивач же не виявив бажання провести страхування товару з більшим страховим покриттям, ніж його забезпечив продавець, а відтак страхові витрати не є такими, що сплачені покупцем та не є складовою митної вартості товару, числове значення якої підлягало перевірці Митницею.

Водночас за результатами розгляду справи та дослідження решти документів, що додавались позивачем під час митного оформлення товару та додатково, суди не встановили передбачених частинами 3 та 4 статті 53 МК України недоліків (про які, до того ж, Митниця не зазначала в оскаржуваному рішенні), які б, в свою чергу, унеможливили застосування під час визначення митної вартості товару першого (основного) методу - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

За наведеного, висновок судів попередніх інстанцій у справі, що розглядається, про наявність правових підстав для задоволення позову й визнання протиправними та скасування рішення Митниці про коригування митної вартості товарів №110100000/2013/200200/1 від 14 травня 2013 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №110100000/2013/00241 ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Доводи ж касаційної скарги за обставин даної справи не дають підстав для висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права при ухваленні судових рішень, а тому підстави для їх скасування та задоволення касаційної скарги відсутні.

Відповідно до частин 1 та 4 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 327, 341, 345, 349, 350, 355 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Дніпропетровської митниці ДФС залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2014 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник

І.А. Васильєва

В.П. Юрченко ,

Судді Верховного Суду