Справа № 826/17571/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Патратій О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2019 року Справа № 826/17571/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Лічевецького І.О., Пилипенко О.Є.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача Соловей А.В. ,

представника третьої особи Васильківського В.О., Іонаківського Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 червня 2019 року у справі

за позовом Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

до державного підприємства Міністерства Оборони України

«Укроборонпостачальник»,

треті особи, які не заявляють

самостійні вимоги

на предмет спору: Міністерство оборони України,

Фонд державного майна України

про надання дозволу на реалізацію майна,

ВСТАНОВИВ :

Історія справи.

Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до державного підприємства Міністерства Оборони України «Укроборонпостачальник» (далі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: Міністерство оборони України, Фонд державного майна України про надання дозволу на реалізацію майна яке перебуває у податковій заставі з метою погашення усієї суми податкового боргу боржника.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 червня 2019 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у статутному фонді ДП МОУ «Укроборонпостачальник» частка держави становить 100%, майно цього підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання, що у відповідності до спеціальної норми Закону № 2864-ІІІ виключає можливість його примусової реалізації як такого, на яке поширюється дія мораторію, встановленого вказаним Законом.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову, наполягаючи на тому, що за відповідачем обліковується податковий борг, який ним не погашено, що ГУ ДФС у м. Києві не може виконати рішення суду про стягнення такої заборгованості через відсутність коштів на рахунку боржника, що податковим органом вживалися всі можливі та необхідні заходи для погашення цього боргу підприємства і що ним дотримано послідовну процедуру звернення до суду з вимогами про надання дозволу на примусову реалізацію майна відповідача.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.08.2019 р. відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, державне підприємство Міністерства оборони України «Укроборонпостачальник» (далі - ДП МОУ «Укроборонпостачальник») перебуває на обліку в ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві та є платником податків за основним місцем обліку.

ДП МОУ «Укроборонпостачальник» () є державним підприємством, єдиним засновником якого є Міністерство оборони України.

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 15.05.2014 року, власниками нежитлової будівлі літ «В» за адресою м. Київ, вул. Мельникова, буд. 81 є Держава України в особі Міністерства оборони України, Держава. Розмірі часток 55/100. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.

За відповідачем таке майно закріплено на праві господарського відання.

Станом на 24.10.2018 р. за відповідачем обліковується податковий борг у загальному розмірі 2 676 552,32 грн., що виник:

- за платежем 11020100 (податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності) - 1 408 152,49 грн. несплата податкових зобов`язань, визначених платником самостійно та нарахованих контролюючим органом за результатами перевірок;

- за платежем 14010100 (податок на додану вартість) - 1 268 399,83 грн. несплата податкових зобов`язань, визначених платником самостійно та нарахованих контролюючим органом за результатами перевірок.

У зв`язку з існуванням податкового боргу у ДП «Укроборонпостачальник» ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві було вжито заходів щодо стягнення боргу у судовому порядку. Зокрема, направлено на податкову адресу відповідача податкову вимогу №9831-25 від 03.06.2014 та рішення про опис майна у податкову заставу №4831/26-59-25-01-14 від 03.06.2014 р.

Також контролюючий орган звернувся до суду з адміністративним позовом про стягнення з ДП «Укроборонпостачальник» податкового боргу у розмірі 2 536 643,18 грн

За результатами розгляду справи № 826/4905/15 постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.04.2015 р., залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2015 р., позов було задоволено та стягнуто з рахунків ДП МОУ «Укроборонпостачальник», виявлених державним виконавцем під час виконання рішення, на користь Державного бюджету України податкову заборгованість з ПДВ у розмірі 1 128 490,69 грн. та з податку на прибуток у розмірі 1 408 152,49 грн.

Вказаними судовими рішеннями у справі № 826/4905/15, зокрема було встановлено, що ДП МОУ «Укроборонпостачальник» має податкову заборгованість у сумі 2 539 158, 65 грн., а саме:

- з ПДВ 14.05.2014 р. нараховано по ППР № від 13.04.2010 у розмірі 1128 490, 69 грн.;

- з податку на прибуток підприємств 14.05.2014 р. нараховано по ППР №/0 від 13.04.2010 у розмірі 1 408 152, 49 грн.

На виконання зазначеного рішення суду контролюючим органом направлялись до установ банків інкасові доручення (розпорядження) від 24.01.2018 р., від 02.11.2017 р., від 07.12.2016 р., від 08.09.2015р., від 05.05.2015 р., які залишені не виконаними та повернуті відправнику.

02.06.2017 р. ГУ ДФС у м. Києві прийнято рішення № 9831/17-11 про опис майна у податкову заставу та складено акт опису майна № 4/26-15-17-11-15 ДП МОУ «Укроборонпостачальник», відповідно до якого проведено опис майна: частини нежитлової будівлі літери «В» площею 1 380,9 кв.м. за адресою м. Київ, вул. Мельникова 81 , яка складається з цокольного поверху літ. «В» площею 284,5 кв.м., другого поверху літ. «В» площею 574,5 кв.м., яке перебуває у власності ДП МОУ «Укроборонпостачальник» (право господарського відання) на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 01.08.2012 р., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, загальна вартість 12 144 000,00 грн.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), Господарським кодексом України (далі - ГК України), Законом України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» від 29.11.2001 р. № 2864-ІІІ (далі - Закон № 2864-ІІІ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

У п.п. 89.2, 89.3 ст. 89 ПК України визначено, що з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.

Відповідно до п. 95.1, 95.3 ст. 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу.

Пунктом 87.2 статті 87 ПК України передбачено, що джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Згідно зі ст. 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Статтею 1 Закону № 2864-ІІІ визначено, що мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків, до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

Згідно зі ст. 2 Закону № 2864-ІІІ для цілей цього Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних фондів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв`язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов`язань боржника з перерахування фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Конституційний Суд України у п. 3.3 рішення від 10.06.2003 р. у справі № 1-11/2003 роз`яснив, що за змістом ст. 2 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» мораторій не поширюється на відчуження рухомого та іншого майна підприємств, що не забезпечує ведення їх виробничої діяльності, а також на продаж об`єктів нерухомого майна та інших засобів виробництва, що забезпечують виробничу діяльність підприємства-боржника у процедурі його санації (ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»).

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що законодавством регламентовано спеціальний правовий режим майна державних підприємств та мораторій на його реалізацію, зокрема в рахунок погашення податкового боргу, за умови, що частка держави у статутному капіталі такого підприємства становить не менше 25 відсотків.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що у статутному капіталі ДП МОУ «Укроборонпостачальник» частка держави становить 100%, майно цього підприємства є державною власністю та закріплено за ним на праві господарського відання.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що апелянтом не доведено відсутності коштів на всіх рахунках відповідача або їх недостатності для погашення суми його податкового боргу. Зокрема, з деяких інкасових доручень, які позивачем надавалися до суду першої інстанції, вбачається, що кошти не були списапні Казначейством не через їх відсутність, а у зв`язку з наявністю на виконанні іншого виконавчого документу, для забезпечення виконання якого накладено арешт /Т.1 а.с.28, 29, 31 тощо/.

Водночас, у відповідності до ст. 95 ПК України обов`язковою умовою для продажу майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі, є недостатність коштів на його рахунках для погашення суми податкового боргу.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності достатніх правових підстав для задоволення цього адміністративного позову.

Доводи апелянта про те, що за відповідачем обліковується податковий борг, який ним не погашено, що ГУ ДФС у м. Києві не може виконати рішення суду про стягнення такої заборгованості через відсутність коштів на рахунку боржника, що податковим органом вживалися всі можливі та необхідні заходи для погашення цього боргу підприємства і що ним дотримано послідовну процедуру звернення до суду з вимогами про надання дозволу на примусову реалізацію майна відповідача, не доводять наявності достатніх та необхідних законодавчо визначених правових підстав для надання дозволу позивачу на реалізацію майна відповідача.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довів.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, проаналізувавши всі доводи апелянта, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, апеляційна скарга Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 червня 2019 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

Оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 червня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 19 серпня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: