Справа № 1340/5163/18
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2019-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/4067/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Довгої О.І.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від позивача Шуневич Т.П.;

від відповідача - Чабан О.С.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05.03.2019р. в адміністративній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд» до Головного управління ДФС у Львівській обл., третя особа без самостійних вимог на предмет спору Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській обл., щодо визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску (суддя суду І інстанції: Крутько О.В., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 10 год. 25 хв. 05.03.2019р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 11.03.2019р.),-

В С Т А Н О В И В:

01.11.2018р. позивач Приватне акціонерне товариство /ПрАТ/ «Фірма «Нафтогазбуд» звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача Головного управління /ГУ/ ДФС у Львівській обл. № від 08.10.2018р. про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску; розподіл судових витрат провести згідно вимог КАС України (а.с.6-8).

Протокольною ухвалою суду від 31.01.2019р. залучено до участі в справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ГУ Пенсійного фонду України у Львівській обл. (а.с.69).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05.03.2019р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.105-113).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач ПрАТ «Фірма «Нафтогазбуд», який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.117-120).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що спірне рішення прийнято відповідачем з порушенням вимог та порядку, передбачених Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Також відповідачем допущено подвійне стягнення штрафних санкцій, оскільки до моменту передачі повноважень щодо адміністрування єдиного внеску фіскальним органам (01.10.2013р.) пенсійними органами вживалися заходи щодо стягнення заборгованості по єдиному внеску.

Окрім цього, судом не врахований запроваджений господарським судом мораторій на задоволення вимог кредиторів, що діяв з 25.10.2012р. по 21.07.2014р.

Відповідачем ГУ ДФС у Львівській обл. скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення, яке також відповідає усталеній судовій практиці по наведеній категорії справ (а.с.140-141).

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача на підтримання поданої скарги, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає до задоволення, з наступних мотивів.

Відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявними у справі доказами підтверджено факт несвоєчасної сплати позивачем самостійно нарахованих сум єдиного внеску, а як наслідок, правомірність застосування до позивача штрафних санкцій та пені.

Рішенням про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 08.10.2018р. та додатком до нього - розрахунком штрафної санкції, встановлено, що позивачу (відокремленому підрозділу) було нараховано штраф у розмірі 21375 грн. 49 коп. та пеню у розмірі 151329 грн. 20 коп. за період з 21.01.2012р. до 08.08.2018р. При цьому, вказаний в рішенні період позначає період прострочення сплати позивачем ЄСВ, а не звітний період, за несплату сум ЄСВ, по якому нараховується пеня.

Позивачем не наведено та не надано жодного доказу в спростування висновків акту перевірки. Під час розгляду справи судом встановлено, що висновки акту перевірки ґрунтуються на фактичних обставинах, встановлених контролюючим органом.

Крім того, ухвалою господарського суду Львівської обл. від 25.10.2012р. порушено провадження у справі № 5015/4447/12 про банкрутство ПрАТ «Фірма «Нафтогазбуд»; ухвалою цього ж суду від 21.07.2014р. припинено провадження у вказаній справі.

Враховуючи зазначене, дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів, а що стосується зобов`язань боржника перед поточними кредиторами, тому за цими зобов`язаннями згідно із загальним правилом нараховується неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).

Таким чином, суд дійшов висновку, що введення мораторію на задоволення вимог кредиторів не забороняє контролюючому органу як поточному кредиторові нараховувати податкові зобов`язання та штрафні (фінансові) санкції за невиконання податкових зобов`язань, що виникли до, однак виявлені після порушення провадження у справі про банкрутство платника податку.

Між тим, такі висновки суду першої інстанції не у повній мірі ґрунтуються на фактичних обставинах справи і не відповідають вимогам чинного законодавства, з огляду на таке.

Як слідує з матеріалів справи, 06.09.2018р. відповідачем ГУ ДФС у Львівській обл. проведено перевірку Спеціалізованого управління № 25 ПрАТ «Фірма «Нафтогазбуд» (відокремлений підрозділ) з питань своєчасності сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за результатами якої складено Акт перевірки № 2234/13-01-13-10/04715641 від 06.09.2018р. (а.с.9 і на звороті).

Проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог ч.8 ст.9 Закону України № 2464 від 08.07.2010р. «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та п.6 ч.3 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затв. наказом Міністерства фінансів України № 449 від 20.04.2015р., а саме: позивачем допущено несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 21.01.2012р. по 08.08.2018р.

На підставі наведених висновків відповідачем винесено 08.10.2018р. рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, згідно якого до відокремленого підрозділу позивача застосовано штраф у розмірі 21375 грн. 49 коп. та пеню у розмірі 151329 грн. 20 коп. за період з 21.01.2012р. до 08.08.2018р. (а.с.10-11).

Колегія суддів вважає, що визначальними обставинами для вирішення заявленого позову є наявність подвійного стягнення з позивача штрафних санкцій та пені, а також запровадження господарським судом мораторію, який діяв з 25.10.2012р. по 21.07.2014р.

Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Згідно з ч.8 ст.9 цього Закону платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Відповідно до ч.10 ст.9 вказаного Закону днем сплати єдиного внеску вважається:

1) у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів;

2) у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі;

3) у разі сплати єдиного внеску в іноземній валюті - день надходження коштів на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Із змісту ч.ч.11-12 ст.9 названого Закону слідує, що у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

Частинами 2 4 ст.25 цього Закону визначено, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Окрім цього, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно. (ч.ч.10, 13 ст.25 вказаного Закону). Орган доходів і зборів за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладає на платника єдиного внеску штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум (п.2 ч.11 ст.25 зазначеного Закону).

В частині доводів апелянта щодо подвійного стягнення з позивача штрафних санкцій та пені колегія суддів враховує наступне.

Функції по адмініструванню єдиного внеску передані від органів Пенсійного фонду України до органів ДФС, починаючи з 01.10.2013р.

Згідно представлених третьою особою ГУ ПФУ у Львівській обл. доказів слід вважати підтвердженою ту обставину, що пенсійними органу до 01.10.2013р. вживались заходи по стягненню із позивача заборгованості по сплаті єдиного внеску (а.с.72-92).

Так, на підставі відповідних судових рішень Львівським окружним судом були видані наступні виконавчі листи, по яких заборгованість з єдиного внеску є повністю сплачена позивачем:

від 16.10.2012р. по справі № 2а-8376/12/1370 на суму 56471 грн. 93 коп. (недоїмка за травень-липень 2012 року - 55763 грн. 76 коп., фінансові санкції - 268 грн. 83 коп. та пеня - 439 грн. 34 коп.);

від 02.10.2013р. по справі № 2а-10667/2012 на суму 25334 грн. 50 коп. (недоїмка за серпень-вересень 2012 року - 24137 грн. 71 коп., фінансові санкції 392 грн. 81 коп. та пеня 803 грн. 98 коп.);

від 13.08.2012р. по справі № 2а-4449/12/1370 на суму 51806 грн. 83 коп. (недоїмка станом на 12.04.2012р. 38913 грн. 12 коп., фінансові санкції 7660 грн. 83 коп., пеня 5232 грн. 88 коп.);

від 28.05.2012р. по справі № 2а-3392/12/1370 на суму 117779 грн. 26 коп. (недоїмка обчислена за березень грудень 2011 року, фінансові санкції 32840 грн. 37 коп., пеня 14242 грн. 19 коп.).

Таким чином, оскільки органами пенсійного фонду здійснювались заходи щодо стягнення заборгованості, штрафних санкцій та пені, нарахованих на заборгованість, що виникла за періоди травня-липня 2012 року та серпня-вересня 2012 року; вказана суми боргу є погашеною у повному обсязі, тому, із врахуванням черговості зарахування коштів, стягнення органами фіскальної служби штрафних санкцій за періоди, що хронологічно передують тим, за якими заборгованість вже погашена, є неправомірним.

Щодо врахування мораторію на застосування фінансових санкцій колегія суддів зазначає таке.

Ухвалою господарського суду Львівської обл. від 25.10.2012р. було порушено провадження у справі № 5015/4447/12 про банкрутство ПрАТ «Фірма «Нафтогазбуд» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (а.с.54).

Провадження у справі про банкрутство ПрАТ «Фірма «Нафтогазбуд» було припинено на підставі ухвали цього ж суду від 21.07.2014р. (а.с.55).

Як вбачається з положень ст.1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції Закону № 2342-ХІІ від 14.05.1992р., яка діяла на момент введення мораторію, мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Відповідно до ч.4 ст.12 цього Закону мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням справи про банкрутство.

Згідно з абз.2 ч.4 ст.12 наведеного Закону протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов`язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів).

Виходячи з аналізу наведених норм, колегія суддів вважає, що вказана норма встановлює загальну заборону на нарахування штрафу і пені упродовж часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов`язаний із визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію, тому неустойка за невиконання грошових зобов`язань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення.

Відтак, боржник повинен виконувати зобов`язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

Дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, проте в даному випадку йдеться не про вимогу поточного кредитора, а про нарахування штрафу і пені, на які під час дії мораторію встановлено законодавчу заборону.

Окрім цього, колегія суддів наголошує на тому, що на час винесення ухвали господарського суду Львівської обл. від 25.10.2012р., якою порушено провадження по справі про банкрутство ПрАТ «Фірма «Нафтогазбуд», Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не містив покликання на те, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, відтак судом першої інстанції помилково застосовано нечинну редакцію Закону.

Наведена позиція узгоджується з правовою позицією про те, що протягом здійснення провадження у справі про банкрутство встановлюється заборона на нарахування боржнику, щодо якого порушено справу про банкрутство та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, неустойки (штрафу, пені), а також інших санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань, викладеною Верховним Судом України у постановах від 18.12.2012р. у справі № 5/34-09, від 12.03.2013р. у справі № 29/5005/16170/2011, та від 01.10.2013р. у справі № 28/5005/3240/2012, Верховним Судом у постанові від 11.09.2018р. у справі № 820/10403/15.

Оскільки відповідачем нараховано штрафні санкції та пеню під час дії мораторію з 25.10.2012р. до 21.07.2014р., тому оскаржуваним рішенням невірно визначені суми останніх.

При цьому, апеляційний суд не має можливості самостійно визначити розмір штрафної санкції та пені, яка застосована правомірно, а яка ні, позаяк не наділений функцією самостійного перерахунку таких сум (а що стосується пені, то така взагалі визначається в автоматизованому режимі органом ДФС), а відповідач на якому лежить тягар доказування, розподіл таких сум по періодах не провів.

Відповідно, рішення № від 08.10.2018р. підлягає до скасування в повному обсязі.

Така позиція узгоджується із позицією Верховного суду України, викладеній у постанові від 05.12.2006р. у справі за позовом ЗАТ «Київський склотарний завод» до Державної податкової інспекції в Оболонському районі м.Києва про визнання недійсними рішень.

Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є підставним та обґрунтованим, через що останній підлягає до задоволення.

Враховуючи результат апеляційного розгляду, та в силу приписів ст.139 КАС України слід стягнути на користь ПрАТ «Фірма «Нафтогазбуд» за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Львівській обл. судові витрати за подання до суду позовної заяви (7090 грн. а.с.5) та апеляційної скарги (10635 грн. 86 коп. а.с.130) в загальному розмірі 17725 грн. 86 сплаченого судового збору.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню), що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.2 ч.1 ст.315, п.4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд» задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05.03.2019р. в справі № 1340/5163/18 скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений Приватним акціонерним товариством «Фірма «Нафтогазбуд» позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Львівській обл. № від 08.10.2018р. про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській обл. (юридична адреса: 79003, м.Львів, вул.Стрийська, 35; ) судові витрати за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги в загальному розмірі 17725 (сімнадцять тисяч сімсот двадцять п`ять) грн. 86 коп. сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
О. І. Довга
Дата складення повного судового рішення: 14.08.2019р.