Справа № 826/1772/17
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2019-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 серпня 2019 року № 826/1772/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Огнивому Д.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовомприватного підприємства "Еру Трейдінг"
до про Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби визнання протиправними та скасування податкової вимоги від 18.01.2017 №9-17 та рішення від 23.01.2017 №3608/10/28-10-17-2-23 про опис майна у податкову заставу

за участю:

представника відповідача - Корнейчука О.Л.,

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 08 серпня 2019 року проголошено скорочену (вступну та резолютивну) частини рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини шостої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Еру Трейдінг" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби визнання протиправними та скасування податкової вимоги від 18.01.2017 №9-17 та рішення від 23.01.2017 №3608/10/28-10-17-2-23 про опис майна у податкову заставу.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва (суддя Федорчук А.Б.) від 08.08.2017 у справі №826/1772/17 позовні вимоги приватного підприємства "Еру Трейдінг" задоволено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2017 №826/1772/17 апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.08.2017 - без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.02.2018 №К/9901/4071/17 касаційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби задоволено частково, скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.08.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2017, справу №826/1772/17 направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Листом Верховного Суду від 13.03.2018 №826/1772/17/3775/18 матеріали справи №826/1772/17 скеровано до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.03.2018, адміністративну справу №826/1772/17 прийнято до свого провадження суддею Літвіновою А.В. та призначено підготовче засідання по справі.

Позовні вимоги мотивовано тим, що оскаржувані податкова вимога від 18.01.2017 №9-17 та рішення від 23.01.2017 №3608/10/28-10-17-2-23 про опис майна у податкову заставу є незаконними, а дії Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби - протиправними. Позивачем наголошено на тому, що опис майна позивача та вчинення відповідачем дій направлених на погашення податкового боргу, який не визнається позивачем і по суті є подвійною сплатою одного і тож виду податку (податку на додану вартість), призведе до зупинення господарської діяльності приватного підприємства "Еру Трейдінг", що буде мати прямі наслідки як для економіки (в частині забезпечення природним газом) так і для фінансової системи (в частині погашення взятих кредитів).

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначивши, що оскаржувані податкова вимога від 18.01.2017 №9-17 та рішення від 23.01.2017 №3608/10/28-10-17-2-23 про опис майна у податкову заставу, прийняті на підставі та у межах наявних у контролюючого органу повноважень, у зв`язку з наявною у позивача заборгованістю з податку на додану вартість.

У зв`язку із надходженням заяви позивача про відвід судді, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.11.2018 зупинено провадження в адміністративній справі №826/1772/17 до вирішення питання про відвід судді Літвінової А.В.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.11.2018 (суддя Кармазін О.А.) відмовлено у задоволенні заяви приватного підприємства "Еру Трейдінг" про відвід судді Літвіновій А.В. від розгляду адміністративної справи №826/1772/17.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.12.2018 поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання по справі №826/1772/17.

Разом з тим, на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва від позивача надійшла апеляційна скарга на ухвалу суду від 26.11.2018 в частині зупинення провадження у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.01.2019 зупинено провадження в адміністративній справі №826/1772/17 до вирішення Шостим апеляційним адміністративним судом апеляційної скарги приватного підприємства "Еру Трейдінг" від 03.12.2018 та направлено адміністративну справу №826/1772/17 на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду для розгляду апеляційної скарги приватного підприємства "Еру Трейдінг".

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.03.2019 апеляційну скаргу приватного підприємства «Еру Трейдінг» залишено без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.11.2018 залишено без змін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.05.2019 поновлено провадження у справі №826/1772/17 та призначено підготовче судове засідання по справі №826/1772/17.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.05.2019 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи №826/1772/17.

Під час судового розгляду справи судом оголошувалась перерва, також розгляд справи відкладався у відповідності із приписами Кодексу адміністративного судочинства України.

Через канцелярію суду 08.08.2019 представником позивача було подано клопотання про зупинення провадження у зв`язку із оскарженням ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва про зупинення провадження у справі №826/1772/17 від 26.11.2018 в апеляційному порядку.

Проте враховуючи, що в діях позивача містяться ознаки затягування судового розгляду справи, що полягають у незабезпеченні явки представника позивача в судові засідання, зловживання правом на апеляційне оскарження ухвали суду, яка вже оскаржувалась позивачем, заявлення очевидно безпідставних клопотань, відповідне клопотання позивача про зупинення провадження від 08.08.2019 повернуто судом без розгляду у відповідності із приписами частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, суд наголошує на тому, що ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.11.2018 оскаржувалась позивачем. Як було зазначено вище, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.03.2019 апеляційну скаргу приватного підприємства «Еру Трейдінг» залишено без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.11.2018 залишено без змін.

Перешкод для розгляду адміністративної справи №826/1772/17 за відсутності представника позивача відповідач не вбачав, наполягав на розгляді справи по суті.

Розгляд справи здійснено із врахуванням частини п`ятої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби прийнято податкову вимогу від 18.01.2017 № 9-17, якою повідомлено приватне підприємство "Еру Трейдінг", що станом на 17.01.2017 сума податкового боргу становить 137 656 088,15 грн., з яких 112 373 820,51 грн. - основний платіж та 25 282 267,64 грн. - пеня, попереджено приватне підприємство "Еру Трейдінг", що у разі несплати податкового боргу буде здійснено опис майна у податкову заставу та зобов`язано позивача терміново сплатити суму податкового боргу.

Рішенням від 23.01.2017 №3608/10/28-10-17-2-23 про опис майна у податкову заставу Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби вирішив здійснити опис майна, що перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управлінні) платника податків приватного підприємства "Еру Трейдінг", а у разі, якщо на момент складання акта опису майно відсутнє або його балансова вартість менше суми податкового боргу, - також того майна, права власності на яке набуде у майбутньому.

Відповідно до матеріалів справи, відповідачем зазначено, що згідно інтегрованих карток платника приватного підприємства "Еру Трейдінг" станом на 01.01.2017 обліковувався податковий борг з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у сумі 137 656 088,15 грн.

Приватне підприємство "Еру Трейдінг" не погоджуючись із податковою вимогою від 18.01.2017 №9-17 та рішенням від 23.01.2017 №3608/10/28-10-17-2-23 про опис майна у податкову заставу, звернулось до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, беручи до уваги висновки Верховного суду, викладені в постанові від 21.02.2018 №К/9901/4071/17, суд зазначає наступне.

Як зазначено в Постанові Верховного суду від 21.02.2018 №К/9901/4071/17, задовольняючи позовні вимоги, суди зазначили, що сума вимоги складається із неузгодженої суми податкового боргу, однак такі висновки судів є безпідставними, зроблені без дослідження будь-яких доказів і аргументів. При цьому як вбачається з матеріалів справи, сума податкового боргу у позивача виникла у зв`язку із несплатою грошових зобов`язань. З касаційної скарги податкового органу слідує, що податковий борг позивача виник з частки розстроченого грошового зобов`язання з податку на додану вартість згідно договору про розстрочення грошових зобов`язань від 10.01.2017 №1 та відсотків за користування розстроченням. Крім того, суди досліджували і інші обставини по справі, які не є спірними, такі як: сплату позивачем митних платежів і законодавчі норми формування податкового кредиту і бюджетного відшкодування.

Відповідно до підпунктів 16.1.3, 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний:

подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів;

сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексу та законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останній відповідного граничного строку, передбаченого Податковим кодексом України для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, набуває статусу податкового боргу у розумінні підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України.

У відповідності до статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до приписів статті 36 Податкового кодексу України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно з приписами статей 37, 38 Податкового кодексу України, податковий обов`язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов`язує сплату ним податку та припиняється, зокрема, у зв`язку з його виконанням шляхом сплати в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Згідно з пунктом 88.1 статті 88 Податкового кодексу України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Відповідно до положень пункту 89.1 статті 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає уразі:

- несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку;

- несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Згідно з пунктом 89.2 статті 89 Податкового кодексу України, право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених кодексом, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Відповідно до пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Постановою Верховного суду від 21.02.2018 №К/9901/4071/17 визначено, що за правилами вказаних статей слідує, що платник визначивши суму свого зобов`язання самостійно її узгодив, що не ставить під сумнів сам позивач.

Стверджуючи про протиправність оскарженої позивачем вимоги у даній справі, суд першої інстанцій з чим погодився суд апеляційної інстанції зазначили про неузгодження суми податкового боргу у розмірі 112 373 820,51 грн., так як нового рішення про розстрочення відповідач не прийняв, хоча позивач із такою заявою звертався.

Порядок надання розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу) платників податків регламентується статтею 100 Податкового кодексу України та Наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 №574 «Про затвердження порядку розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу) платників податків», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 31.10.2013 за №1853/24385 (далі - Наказ №574).

У відповідності до пункту 100.2 статті 100 Податкового кодексу України, платник податків має право звернутися до контролюючого органу із заявою про розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу. Платник податків, який звертається до контролюючого органу із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань, вважається таким, що узгодив суму такого грошового зобов`язання.

Згідно з пунктом 100.4 статті 100 Податкового кодексу України підставою для розстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу платника податків є надання ним достатніх доказів існування обставин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу такого платника податків, а також економічного обґрунтування, яке свідчить про можливість погашення грошових зобов`язань та податкового боргу та/або збільшення податкових надходжень до відповідного бюджету внаслідок застосування режиму розстрочення, протягом якого відбудуться зміни політики управління виробництвом чи збутом такого платника податків.

Згідно з пунктом 100.6 статті 100 Податкового кодексу України, розстрочені суми грошових зобов`язань або податкового боргу (в тому числі окремо - суми штрафних (фінансових) санкцій) погашаються рівними частками починаючи з місяця, що настає за тим місяцем, у якому прийнято рішення про надання такого розстрочення.

Пунктом 100.13 статті 100 Податкового кодексу України визначено, що порядок розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу платника податків встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до пункту 2.1 Порядку №574, розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу) можуть надавати в межах повноважень за кожним окремим випадком: Міністерство доходів і зборів України - без обмежень суми; головні управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві, Севастополі та Міжрегіональне головне управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників - на суму не більше 3 млн гривень; державні податкові інспекції, спеціалізовані державні податкові інспекції - на суму не більше 300 тис. гривень.

Згідно з пунктом 3.1 Порядку №574, для розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу) платник податків звертається до органу доходів і зборів за місцем свого обліку або за місцем обліку такого грошового зобов`язання (податкового боргу) з письмовою заявою (додаток 1), в якій зазначаються суми податків, зборів, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), пені, сплату яких платник податків просить розстрочити (відстрочити), а також строк розстрочення (відстрочення) та періоди сплати. При цьому окремо зазначаються суми, строк сплати яких ще не настав, а також строк сплати яких вже минув. До заяви додається економічне обґрунтування, яке складається з: переліку обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, і доказів існування таких обставин; аналізу фінансового стану; графіка погашення розстрочених (відстрочених) сум; розрахунків прогнозних доходів платника, що гарантують виконання графіка погашення. Підставою для розстрочення грошових зобов`язань (податкового боргу) платника податків є надання ним достатніх доказів існування обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу такого платника податків, перелік яких визначено постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року N 1235 "Про затвердження переліку обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, і доказів існування таких обставин", а також економічного обґрунтування, яке свідчить про можливість погашення грошових зобов`язань (податкового боргу) та/або збільшення податкових надходжень до відповідного бюджету внаслідок застосування режиму розстрочення, протягом якого відбудуться зміни політики управління виробництвом чи збутом такого платника податків.

Відповідно до пункту 1.4 Наказу №574, розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу) вважається наданим, якщо на підставі заяви платника податків прийнято відповідне рішення органу доходів і зборів та укладено договір про розстрочення (відстрочення).

Відповідно до пункту 1.6. Наказу №574 на суму розстроченого (відстроченого) грошовогозобов`язання (податкового боргу) нараховуються проценти за кожний календарний день користування платником розстроченням (відстроченням) грошових зобов`язань (податкового боргу).

Відповідно до пункту 1.8 Наказу №574, подання заяви про розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу) не припиняє сплату платником податку грошового зобов`язання (податкового боргу) до прийняття рішення про розстрочення (відстрочення).

Як зазначено в постанові Верховного суду від 21.02.2018 №К/9901/4071/17, судами попередніх інстанцій встановлено, що податковою вимогою від 18.01.2017 №9-17, Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби повідомив приватне підприємство «Еру Трейдінг», що станом на 17.01.2017 сума податкового боргу становить 137 656 088,15 грн., з яких 112 373 820,51 грн. - основний платіж та 25 282 267,64 грн. - пеня. Рішенням від 23.01.2017 № 3608/10/28-10-17-2-23 про опис майна у податкову заставу здійснено опис майна, що перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управлінні) приватного підприємства «Еру Трейдінг».

Так, в постанові Верховного суду від 21.02.2018 №К/9901/4071/17 зазначено, що судами досліджено та не заперечується самим позивачем, що станом на 4 квартал 2015 року (жовтень) у приватного підприємства «Еру Трейдінг» виникла заборгованість зі сплати податку на додану вартість у сумі 126 071 744,00 грн., яку він задекларував з терміном сплати до 30.11.2015.

Не маючи можливості сплатити податок на додану вартість у сумі 122 999 584,00 грн., позивачем подано заяву від 27.11.2015 щодо надання розстрочення (відстрочення) грошового зобов`язання з податку на додану вартість за жовтень 2015 року, зі строком сплати до 30.11.2015. Також, позивач звернувся щодо надання розстрочення (відстрочення) грошового зобов`язання у розмірі 112 969 084,00 грн..

Державною фіскальною службою України прийнято наступні рішення про розстрочення грошового зобов`язання:

- від 30.11.2015 №485 на суму 122 999 584,00 грн., строком сплати на два терміни: 21.12.2015 та 30.12.2015 рівними частинами,

- від 31.12.2015 №506 на суму 112 969 084,00 грн., строком на 3 місяці з терміном сплати до 01.02.2016, 01.03.2016, 01.04.2016 рівними частинами.

За наслідками прийнятих рішень, між позивачем та державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, укладено договори про розстрочення грошового зобов`язання від 30.11.2015 №15 на суму 122 999 584,00 грн. та від 31.12.2015 №16 на суму 112 969 084,00 грн..

Протягом 2016 року, Державною фіскальною службою України приймались рішення про розстрочення грошового зобов`язання.:

- від 29.04.2016 №129 на суму 112 373 820,51 грн., з термінами сплати: 31.05.2016 - 56 186 910,51 грн. та 30.06.2016 - 56 186 910,51 грн.;

- від 30.06.2016 №117 на суму 112 373 820,51 грн., з термінами сплати: 29.07.2016 - 56 186 910,51 грн. та 31.08.2016 - 56 186 910,51 грн.;

- від 31.08.2016 №228 на суму 112 373 820,51 грн., з термінами сплати: 30.09.2016 - 56 186 910,51 грн. та 31.10.2016 - 56 186 910,51 грн.

За наслідками прийнятих рішень, між позивачем та державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, укладено договори про розстрочення грошового зобов`язання від 29.04.2016 №4, від 01.07.2016 №8, від 08.09.2016 №9.

Надалі, приватне підприємство «Еру Трейдінг» звернулось з заявою від 28.10.2016 №1/01-2284 щодо надання розстрочення грошового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 112 373 820,51 грн. до 31.12.2016.

Як зазначається позивачем, з метою здійснення сплати митних платежів, в тому числі податку на додану вартість в періоді ввезення товарів на митну територію України, позивач 18.10.2016 звернувся до державної податкової інспекції в Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві з листом №1/01-2268, яким просив здійснити зарахування митних платежів, сплачених за період з листопада 2015 року по вересень 2016 року в періоди фактичного ввезення товарів (імпорту природного газу) на митну територію України: жовтень - серпень 2016 року.

Листом від 24.10.2016 №28-70-1/19/10-3321 від 24.10.2016 Державна податкова інспекція в Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві відмовила позивачу.

В подальшому, позивач звернувся з заявою від 28.11.2016 №1/01-2335 про перенесення сплати частки розстрочених сум, зокрема з 30.11.2016 р. на 31.12.2016 р.

Також, приватне підприємство «Еру Трейдінг» звернулось з заявою від 29.12.2016 №1/01-2430 щодо надання розстрочення грошового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 112 373 820,51 грн. до 28.02.2017.

Як зазначено відповідачем, приватному підприємству «Еру Трейдінг» відповідно до рішення Державної фіскальної служби України від 31.10.2016 №267/1, надано розстрочення грошового зобов`язання з податку на додану вартість, які виникли у зв`язку з несплатою самостійно задекларованих грошових зобов`язань у сумі 112 373 820,51 грн. з термінами сплати 31.10.2016 та 30.12.2016, про що укладено договір між державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві та приватним підприємством «Еру Трейдінг» про розстрочення грошового зобов`язання від 10.01.2017 №1.

Відповідно до пунктів 5.1 та 5.2 зазначеного Договору, платник податків зобов`язується забезпечити своєчасну сплату розстроченої суми грошового зобов`язання та розраховувати суму процентів на розстрочені грошові зобов`язання.

Враховуючи зазначені вище норми Податкового кодексу України, Наказу №574 та про розстрочення грошового зобов`язання від 10.01.2017 №1, приватне підприємство «Еру Трейдінг» повинно було сплатити частку розстроченого грошового зобов`язання та відсотки за користування розстрочення до 30.11.2016.

Так, в порушення норм чинного законодавства, позивачем не сплачено розстрочені грошові зобов`язання та відсотки за користуванням розстрочення грошових зобов`язань, як насідок, станом на 30.11.2016 у приватного підприємства «Еру Трейдінг» виник податковий борг з податку на додану вартість.

Так, у зв`язку з несплатою розстроченого податкового боргу відповідачем винесена податкова вимога від 18.01.2017 №9-17 на суму 137 656 088,15 грн., з яких 112 373 820,51 грн. - основний платіж та 25 282 267,64 грн. - пеня.

На виконання вимог статей 89 та 91 Податкового кодексу України, з метою опису майна у податкову заставу Офісом великих платників направлено рішення про опис майна у податкову заставу від 23.01.2017 №3608/10/28-10-17-2-23.

З метою опису майна в податкову заставу, Офісом великих платників направлено приватному підприємству "Еру Трейдінг" лист про надання переліку ліквідних активів від 23.01.2017 №3610/10/28-10-17-2-23.

Як зазначено відповідачем, станом на 13.02.2017 згідно інтегрованих карток платника приватного підприємства "Еру Трейдінг" обліковується податковий борг з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у сумі 137 656 088,15 грн.

Крім того, відповідно до листа Державної фіскальної служби України від 08.02.2017 №3067/7/99-99-17-04-17 розглянуто документи щодо розстрочення грошового зобов`язання приватного підприємства "Еру Трейдінг" з податку на додану вартість на суму 112 373,8 грн. за межі 2016 бюджетного року, надіслані Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві разом з листом від 16.01.2017 №324/8/26-15-17-01-11 повідомлено про відсутність надання приватному підприємству "Еру Трейдінг" розстрочення зазначеного вище зобов`язання.

Листом Державної фіскальної служби України від 08.02.2017 №3067/7/99-99-17-04-17 повернуто без погодження рішення державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про перенесення раніше визначених термінів сплати розстроченого грошового зобов`язання з податку на додану вартість приватного підприємства "Еру Трейдінг" згідно з рішенням Державної фіскальної служби України від 31.12.2016 №506 без погодження.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, листом від 16.03.2017 №14824/10/28-10-17-2-23, за результатами розгляду заяви приватного підприємства "Еру Трейдінг", Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби повідомлено, що заява приватного підприємства "Еру Трейдінг" від 27.02.2017 №1/01-2553 про розстрочення грошових зобов`язань не відповідають вимогам статті 100 податкового кодексу України та Наказу №574. Так, Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби зазначено, що останній не має можливості здійснити об`єктивний аналіз фінансового стану приватного підприємства "Еру Трейдінг" та в подальшому підготувати та передати відповідно до приписів Наказу №574 до Державної фіскальної служби України висновок щодо можливості надання розстрочення грошових зобов`язань з податку на додану варітсть для прийняття рішення про розстрочення грошових зобов`язань.

З урахуванням того, що узгоджена сума податкового зобов`язання набула статусу податкового боргу, а її розмір підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, позов є необгрунтованим та безпідставним.

Враховуючи вищезазначене та, зокрема, висновки Верховного суду, викладені в постанові від 21.02.2018 №К/9901/4071/17, грошові зобов`язання, які виникли у приватного підприємства "Еру Трейдінг" є узгодженими. Разом з тим, у встановлений строк не було погашено суму, нараховану на підставі самостійно задекларованих грошових зобов`язань, як наслідок, зазначені грошові зобов`язання позивача набули статусу податкового боргу та зважаючи на відсутність доказів добровільної сплати позивачем визначеної суми боргу, з огляду на що, позовні вимоги приватного підприємства "Еру Трейдінг" не підлягають задоволенню.

Згідно частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.

Повний текст рішення виготовлено 14.08.2019.