Справа № 160/6607/19
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2019-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 серпня 2019 року Справа № 160/6607/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Златіна Станіслава Вікторовича
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про изнання протипранвою відмову та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
- визнати протиправною відмову відповідача у зарахувані позивачу до стажу державної служби періоду роботи в податковій службі та переведенні його на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" та зобов`язати відповідача перевести позивача на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" з 05.12.2018 року та здійснити розрахунок пенсії згідно довідок ГУ ДФС у Дніпропетровській області у розмірі 60% заробітної плати працюючого державного службовця, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що позивач вийшов на пенсію за віком з 18.10.2016 року. На звернення позивача про переведення на інший вид пенсії - пенсію державного службовця, та здійснити розрахунок розміру пенсії виходячи із 60 відсотків суми заробітної плати з урахуванням усіх її складових, відповідачем відмовлено в перерахунку, оскільки відсутнє право на пенсію як державного службовця. Позивач вважає таку відмову безпідставною та протиправною, так як записами в трудовій книжці ОСОБА_1 підтверджується стаж роботи позивача на посадах державного службовця понад 20 років, що дає їй підстави для призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу».
Ухвалою суду від 16.07.2019 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі та витребувано у Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області належним чином завірену копію пенсійної справи ОСОБА_1
30 липня 2019 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заперечує проти позовних вимог, посилаючись на те, що відділом з питань призначення та перерахунків пенсій №2 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області перевірено матеріали пенсійної справи за заявою позивача про перехід на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» та встановлено, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ є дотримання сукупності вимог, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби, у зв`язку з чим Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 в переході на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 є пенсіонером та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
З 18.10.2016 року позивач отримує пенсію за віком.
05 грудня 2018 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про переведення на інший вид пенсії - пенсію державного службовця.
Довідкою зазначено, що відповідно до статті 6 Закону України від 10 грудня 20,15 року № 889 - VIII «Про державну службу» посада, яку обіймав позивач станом на 01.05.2016, була віднесена до категорії «В» посад державної служби. Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 № 306 «Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та и спеціальними званнями» спеціальне звання радника податкової та митної справи III (третього) рангу співвідноситься з 6 рангом державного службовця.
Проте, листом від 28.12.2018 року № 468/03.6-13 «Про розгляд звернення» відповідач в особі відділу з питань призначення та перерахунків пенсій № 2 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області посилаючись на статтю 25 Закону України від 16.12.1993 № 3723 «Про державну службу», постанову Кабінету Міністрів України від 22.07.2016 № 465 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» дійшов висновку про відсутність підстав для переводу позивача на пенсію державного службовця.
На заяву позивача від 14.05.2019 року видати офіційну відмову у задоволенні заяви від 05.12.2018 року (вх. № 3720/Ф-09) щодо переведення на пенсію державного службовця за віком згідно Закону України «Про державну службу», листом від 20.05.2019 року № 3720/Ф-09 «Про відмову в призначенні пенсії», відповідачем повідомлено про прийняття рішення про відмову у переводі позивача на пенсію держаного службовця.
Не погодившись із діями відповідача, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.
01 травня 2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» № 889-VIII від 10 грудня 2015 року (далі - Закон № 889-VIII), у якому передбачені певні особливості пенсійного забезпечення державних службовців, зокрема, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII визнано, що втратив чинністьЗакон України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 року (далі Закон № 3723-ХІІ),крім статті 37,що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу, якими передбачено право державних службовців, за певних умов, на призначення пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
Відповідно до частини 1 статі 37 Закону №3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі, стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що жінки мають право на одержання пенсії державних службовців за наявності, зокрема, не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, а також досягнення такими особами певного віку та наявності страхового стажу, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від09.07.2003року №1058-IV (далі Закон №1058-IV).
При цьому, зазначений вік визначається статтею 26 Закону №1058-IV.
Тобто, до 01.05.2016 року (дата набрання чинності Закону № 889-VIII) право на пенсію державного службовця мали особи, які: а) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж; б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Після 01.05.2016 року, відповідно до статті 90 Закону України «Про державну службу» №889 пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
При цьому, законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.
Так, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889 державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 попереднього Закону "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Попереднього Закону у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889 для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статті 25 попереднього Закону "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Попереднього Закону в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889 передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 року певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону № 3723-XII передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.
Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723після 01.05.2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону № 3723 і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Разом з тим, підставою для відмови у призначенні пенсії позивачу вказується відсутність права на пенсію по державній службі, а також, що посади контролюючих органів згідно з п. 343.1 ст. 343 Податкового кодексу України присвоюються спеціальні звання, то ці посади не належать до посад, віднесених до категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-ХІІ. Періоди роботи працівників місцевих державних податкових адміністрацій на посада, в період перебування на яких були встановленні ранги державних службовців, підлягають зарахуванню до стажу роботи на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.
Згідно записів Трудової книжки НОМЕР_4 до стажу державної служби враховується час військової служби у збройних силах (записи № 7-8):
- з 10.09.1980р по 15.06.1982р. служба в рядах СоветскойАрмии, що становить: 1р. 9 міс. 5 дн.
На посадах державної служби в Обласному центрі по нарахуванню та виплати пенсій і допомоги м. Дніпропетровська (записи № 21-22):
- з 19.02.1996р. по 11.08.1997р. на посадах провідного спеціаліста, виконуючого обов`язки головного спеціаліста, що становить: 1р.5 міс. 22 дн.
На посадах державної служби податкових органів в періоди (записи № 24-25, 27,30-31,33-34,36-37,40-41):
- з 12.08.1997р. по 31.01.2012р. в Державній податковій адміністрації в Дніпропетровській області на посадах держподатінспектора, старшого держподатінспектора, що становить:14р. 5міс.19 дн.;
- з 01.02.2012р. по 30.05.2013 в ДПС у Дніпропетровській області на пос головного державного податкового інспектора, що становить: 1р. З міс. 29 дн.;
- з 31.05.2013р. по 19.10.2014 в Головному управління Міндоходів Дніпропетровській області на посаді головного державного податкового інспектора, що становить: 1р. 4міс. 00 дн.;
- з 20.10.2014р. по 04.09.2016р в Головному управлінні ДФС у Дніпропетровськ області на посаді головного державного податкового інспектора, що становить 1р.10.міс.14дн.
З 05.09.2016 року (запис № 42 ) позивач був переведений на посаду провідного інспектора до відділу з обслуговування телекомунікацій та технічної підтримки управління інформаційних технологій, яка відповідно до переліку посад працівників ГУ ДФС у Дніпропетровській області не є посадою державного службовця.
В результаті трудовий стаж позивача відпрацьований на посадах державне служби в державних податкових органах станом на дату виходу на пенсію (18.10.2016 року ) становить 19 років 0 міс. 02 дні (14р. 5міс.19 дн.) + (1р. З міс. 29 дн.) + (1р.4 міс. 00 дн.) + (1р.10.міс.14 днів).
Загальний стаж державної служби позивача станом на дату виходу на пенсію 18.10.2016 року становить: 22 роки 2 міс. 02 дні ( 1р. 9 міс. 5 дн.) + (1р.5 міс. 22 дн.) -(19р. 0 міс. 02 дні).
Згідно запису № 20 Трудової книжки НОМЕР_4 19.02.1996 року позивачу присвоєний 13 ранг державного службовця, а відповідно до статті 17 Закону України «Про державну службу» ним прийнята присяга державного службовця.
Запис № 28 Трудової книжки НОМЕР_4 вказує на присвоєння позивачу 30.12.1999 року спеціального звання - інспектор податкової служби 1 (першого) рангу.
Запис № 32 вказує на присвоєння 30.12.2003 року спеціального звання - радника податкової служби 3 (третього) рангу. А запис № 38 - на присвоєння 02.01.2014 року спеціального звання - радника податкової та митної справи 3 (третього) рангу.
Загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, до 01 травня 2016 року визначав Закон України «Про державну службу» від16.12.1993року №3723-XII (далі Закон №3723-XII).
Відповідно до статті 1 Закону № 3723-ХІІ, державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.
Частиною 2 статті 9 Закону № 3723-ХІІ регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.
Тобто, правове становище державних службовців, які працюють в апараті інших органів, може регулюватися іншими спеціальними законами. При цьому Закон № 3723-ХІІ застосовується до таких службовців в частині, яка не врегульована спеціальним законом.
Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності, був Закон України від 04 грудня 1990 року № 509-XII «Про державну податкову службу в Україні» (далі - Закон № 509-XII).
Згідно з частиною 1 статті 4 Закону № 509-XII Державна податкова адміністрація України, якій за змістом частин другої, третьої цієї статті підпорядковані державні податкові адміністрації в областях, а їм, у свою чергу, - відповідні державні податкові інспекції, є центральним органом виконавчої влади та відповідно до Положення про Державну податкову адміністрацію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2007 року № 778, забезпечує реалізацію єдиної державної податкової політики, державної політики у сфері контролю за виробництвом і обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, здійснює міжгалузеву координацію у цій сфері та здійснює свої повноваження, зокрема, через державні податкові інспекції.
За правилами частини 1 статті 15 Закону № 509-XII, посадовою особою органу державної податкової служби може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Державною податковою адміністрацією України. Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації, після якої таким особам присвоюються спеціальні звання (частини 5,6 статті 15 Закону № 509-XII).
Зазначеною статтею Закону № 509-XII також установлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються із вимогами статей5,12 Закону № 3723-ХІІщодо обмежень, пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.
Статтею 6 цього Закону визначено, що видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.
Отже, посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, займають посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, а отже перебувають на державній службі та є державними службовцями.Законом № 509-XIIне врегульовано питання пенсійного забезпечення посадових осіб державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, тому при вирішенні таких питань підлягають застосуванню положенняЗакону №3723-ХІІ, зокрема стаття 37.
Абзацами 1, 2 пункту 344.1 статті344 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, що набрав чинності з 01.01.2011 року передбачено, що пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». Період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєнні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно доЗакону України «Про державну службу`незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним законом.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22.10.2013 по справі №21-340а13 стосовно того, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальне звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому, період проходження служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, що дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37Закону №3723-ХІІ.
Отже, оскільки позивач має стаж роботи на посадах державної служби більше 20 років, а саме 22 роки, досяг віку, що надає право на призначення пенсії державного службовця, то, відповідно до пункту 12 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних Закону № 889-VIII, він має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 3723-XII, а тому, відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», є протиправною.
Згідно з частиною 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Беручи до уваги, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» 05.12.2018 року, тому саме з цієї дати необхідно здійснити призначення пенсії.
Зважаючи на вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач, відмовляючи позивачу у переведенні на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу»,діяв всупереч закону, тому суд вважає, що позивач, в даному випадку, має усі законні права на переведення з пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування`на пенсію за віком відповідно доЗакону України «Про державну службу`у зв`язку із чим, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність своїх дій та рішень щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 року, у зв`язку із чим, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
При цьому суд зазначає, що у відповідності до положень п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд (ч. 4 ст. 245 КАС України).
Матеріалами справи підтверджено, що позивачем до пенсійного органу було надано всі необхідні документи щодо переведення її на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу», у зв`язку із чим, суд вважає за необхідне саме зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести ОСОБА_1 на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» з 05 грудня 2018 року та здійснити перерахунок призначеної пенсії.
Згідно з ч.1ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.1ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 768,40грн. підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.
Керуючись ст.ст.2, 9, 73-78, 90, 241 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у зарахуванні позивачу до стажу державної служби періоду роботи в податковій службі та переведенні його на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу", яка оформлена листом від 20.05.2019 року № 3720/Ф-09.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести позивача на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" з 05.12.2018 року та здійснити розрахунок пенсії згідно довідок ГУ ДФС у Дніпропетровській області у розмірі 60% заробітної плати працюючого державного службовця, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) С.В. Златін

Рішення не набрало законної сили станом на 20.08.2019 року

Помічник судді Лісна А.М.

Згідно з оригіналом

Помічник судді Лісна А.М.