Справа № 320/4319/19
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2019-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

14 серпня 2019 року м. Київ № 320/4319/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міщенко Лариси Миколаївни про визнання дій неправомірними та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міщенко Лариси Миколаївни, в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії Головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міщенко Лариси Миколаївни;

- скасувати постанову про накладення штрафу в сумі 3400, 00 грн. від 04.09.2018 по виконавчому провадженню № 56477433.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що початок перебігу строку звернення до суду у процесуальному законі визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Тому, при визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Порівняльний аналіз термінів "дізнався" та "повинен був дізнатись" дає підстави для висновку про встановлення чинним процесуальним законодавством презумпції можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав, а тому самого лише посилання на момент, коли особа для себе з`ясувала, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням її прав у сфері публічних правовідносин, недостатньо.

Доведенню також підлягає факт, що позивач не міг дізнатися про порушення свого права, що прямо випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як вбачається із матеріалів справи, Головним державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міщенко Л.М. винесено спірну постанову в межах виконавчого провадження ВП № 56477433 від 24.07.2018 про накладення штрафу в сумі 1700, 00 грн. У подальшому державним виконавцем винесено спірну постанову від 04.09.2018 про накладення штрафу в сумі 3400, 00 грн.

Позивачем на 4-му аркуші позову зазначено, що про спірну постанову він дізнався 21.09.2018 шляхом отримання її засобами поштового зв`язку.

У зв`язку з цим 28.09.2018 позивач звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з відповідною скаргою на дії державного виконавця та спірну постанову.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.02.2019 у справі № 369/10283/18 скаргу позивача залишено без задоволення. Позивач оскаржив вищевказану ухвалу суду в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного суду від 11.07.2019 апеляційну скаргу задоволено частково, ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.02.2019 скасовано, а провадження закрито у зв`язку із порушенням судом правил предметної юрисдикції.

Позивач вказує, що постанову Київського апеляційного суду від 11.07.2019 отримано ним 02.08.2019, у зв`язку з цим вважає причини пропуску строку звернення до суду поважними.

Однак, жодних доказів щодо отримання позивачем постанови Київського апеляційного суду від 11.07.2019 саме 02.08.2019 матеріали справи не містять.

З Єдиного державного реєстру судових рішень судом також встановлено, що постанова Київського апеляційного суду від 11.07.2019 оприлюднена 22.07.2019.

Оскільки позивач є зацікавленою особою в розгляді його скарги, він мав бути обізнаним про прийняття судом рішення, а також мав реальну можливість дізнатися про рух справи безпосередньо з офіційного веб-сайту «Судова влада України».

Отже суд вважає, що про прийняття Київським апеляційним судом постанови від 11.07.2019 позивачеві могло бути відомо, починаючи з 22.07.2019.

Враховуючи, що з цим позовом позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду 09.08.2019, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду (вх. № 4646/19) суд дійшов висновку про пропущення позивачем строку на звернення до суду, а зазначені позивачем у позові підстави визнані судом неповажними з огляду на не підтвердження жодними доказами щодо фактичної дати обізнаності позивача про наявність постанови Київського апеляційного суду від 11.07.2019.

Конституція України гарантує право кожного на судовий захист своїх прав та інтересів, що включає також право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. При цьому звернення до суду може здійснюватися у межах встановленого строку.

Слід зазначити, що встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Зокрема, ЄСПЛ у справах "Світлана Науменко проти України", "Трегубенко проти України", "Праведна проти Росії", "Желтяков проти України" зазначає, що у випадках перегляду судових рішень, як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами, національним судам необхідно забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.

Так, в одному із своїх рішень ЄСПЛ встановив порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з тієї причини, що строк на оскарження був продовжений по завершенню значного періоду часу не для усунення серйозних судових помилок, а лише з метою повторного розгляду та ухвалення нового рішення у справі (справа "Пономарьов проти України", п. п. 41-42).

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Однак, для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Відповідно до статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

В силу вимог частини третьої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною другою статті 132 цього Кодексу встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною першою статті 4 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI "Про судовий збір" (зі змінами та доповненнями) передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI "Про судовий збір" (зі змінами та доповненнями), за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою, встановлюється ставка судового збору 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, встановлюється ставка судового збору 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI "Про судовий збір" (зі змінами та доповненнями), за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Таким чином, при зверненні до суду з цим адміністративним позовом, позивачеві слід було сплатити 768, 40 грн. судового збору за одну вимогу немайнового характеру (визнання неправомірними дії) та 768, 40 грн. судового збору за вимогу майнового характеру (скасування постанови про накладення штрафу). В свою чергу, матеріали позову не містять жодних доказів сплати судового збору за другу позовну вимогу.

В силу положень пунктів 4, 5 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, в позовній заяві зазначаються, зокрема: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Проте, зазначені вимоги в частині визнання неправомірними дії Головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міщенко Лариси Миколаївни (пункт 2 прохальної частини позову) є абстрактними, оскільки не конкретизовані в частині того, які дії суб`єкта владних повноважень слід визнати неправомірними та, відповідно, в чому полягає неправомірність дій відповідача.

Таким чином, позовна заява оформлена з порушенням вимог пунктів 4, 5, 9 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Наведені обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам процесуального законодавства.

Відповідно до статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Недоліки позовної заяви мають бути усунені шляхом подання до суду:

- належним чином оформленої позовної заяви, яка відповідає вимогам, встановленим статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України (у кількості примірників, відповідно до кількості учасників справи, один з яких для суду), зокрема, але не виключно, із зазначенням: обґрунтування порушення оскаржуваними діями прав, свобод, інтересів позивача; конкретного змісту позовних вимог в частині того, які дії суб`єкта владних повноважень слід визнати неправомірними та, відповідно, в чому полягає неправомірність таких дій;

- належних доказів, які підтверджують факт ознайомлення позивача з постановою Київського апеляційного суду від 11.07.2019 саме з тієї дати, про яку вказує позивач;

- письмові пояснення щодо того, що перешкоджало позивачеві або його представнику, як зацікавленим особам в розгляді скарги, дізнатися про рух справи безпосередньо з офіційного веб-сайту «Судова влада України», тощо;

- подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням причин його пропуску із наданням суду на їх підтвердження відповідних доказів;

- оригіналу документа про доплату 768, 40 грн. судового збору за вимогу майнового характеру з урахуванням раніше сплаченої суми збору в розмірі 768, 40 грн. відповідно до квитанції від 09.08.2019 № 266910001, що підтверджує сплату збору за вимогу немайнового характеру.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міщенко Лариси Миколаївни про визнання дій неправомірними та скасування постанови, - залишити без руху.

2. Протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху позивачеві необхідно усунути недоліки позовної заяви у спосіб, визначений даною ухвалою.

3. Роз`яснити позивачеві, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

4. Копію ухвали надіслати позивачеві за адресою, зазначеною у позовній заяві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Панченко Н.Д.