Справа № 1.380.2019.003159
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1.380.2019.003159
УХВАЛА

ПРО ЗАКРИТТЯ ПРОВАДЖЕННЯ У СПРАВІ

12 серпня 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Гавдик З.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження клопотання представника відповідача про закриття провадження в адміністративну справі № 1.380.2019.000135 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту дорожнього господарства, транспорту та зв`язку Львівської обласної держаної адміністрації про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним адміністративним позовом в якому просив:

- визнати протиправними дії Львівської обласної державної адміністрації, щодо підписання меморандуму між Львівською ОДА та перевізниками, чим було обмежено право ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб, щодо ненадання права на безкоштовний проїзд, який передбачений законодавством України;

- Зобов`язати Львівську обласну державну адміністрацію, скласти новий меморандум між Львівською ОДА та перевізниками, де включити ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб, які мають право на безкоштовний проїзд, який передбачений законодавством України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є ветераном ОВС України, згідно посвідчення серії НОМЕР_1 , яке видане ГУ ВМС України у Львівській області, проживає у сільській місцевості та часто користується громадським транспортом, проте водії громадського транспорту та автобусів приміських маршрутів відмовляються надавати право на безкоштовний проїзд та посилаються на меморандум який підписаний між перевізниками та Львівською обласною державною Адміністрацією, щодо пільгового перевезення пільговиків, де не включена вказана категорія, Ветеранів ОВС та військової служби.

Позивач зазначає, що згідно ст.6 п. 11, Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» має право на безоплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту (за винятком таксі) за наявності посвідчення встановленого зразка, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських маршрутів у межах України.

Проте відповідач всупереч законодавству України самовільно без наявності на це підстав не надав право безкоштовного перевезення пільговим категоріям в тому числі і Ветеранам ОВС, та військової служби, а заключив меморандум між перевізниками та Львівською ОДА для безкоштовного пільгового перевезенням тільки певних категорій, чим порушив право інших пільгових категорій на безкоштовний проїзд транспортом.

Відповідач подав клопотання про закриття провадження у справі, з підстав не належності її розгляду за правилами адміністративного судочинства України.

Клопотання мотивоване тим, що Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно - правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні публічно-владних управлінських функцій.

Предметом даного спору є меморандум укладений 27 грудня 2018 року між Львівською облдержадміністрацією та перевізниками.

Меморандум є однією із форм договірного регулювання відносин, при цьому, аналізуються загальні ознаки форм договірного регулювання. Встановлено, що особливістю меморандуму як однієї із форми договірного регулювання є те, що дана форма договірного регулювання не породжує юридичних зобов`язань, а виконує роль фіксації намірів.

На думку відповідача, у даній справі заявлено позов на захист приватного інтересу позивача шляхом складення нового меморандуму з врахуванням приватного інтересу позивача щодо забезпечення його та інших громадян пільговим перевезенням.

Відповідач вважає, що спір у цій справі не є публічно-правовим і не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки спірні правовідносини стосуються договірних умов між Львівською облдержадміністрацією та перевізниками, а позовні вимоги у зазначеній справі спрямовані на захист цивільного права позивача на пільговий проїзд.

Позивач подав заперечення проти закриття провадження у справі з підстав, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг. Позивач зазначає, що це не приватний інтерес позивача, як зазначив відповідач, а публічно-правовий спір із Львівською ОДА, як суб`єктом владних повноважень, який своїм рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушив його права, свободи або законні інтереси, і просить про їх захист.

При постановлені ухвали суд виходить з наступного:

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, Суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства

Згідно ст. 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), встановлено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (частина перша статті 4 КАС).

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, наведеними у статті 19 КАС, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС).

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Згідно ст. 41 Закону України «Про автомобільний транспорт», пасажир зобов`язаний мати при собі квиток на проїзд, на перевезення багажу, за наявності права пільгового проїзду - відповідне посвідчення чи довідку, на підставі якої надається пільга, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - зареєструвати електронний квиток.

Відповідно право позивача на пільговий проїзд виникає на підставі відповідного посвідчення чи довідки, на підставі яких надається пільга.

Згідно ч. 2 ст. 42 цього ж Закону, договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - з моменту реєстрації електронного квитка.

Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вказаних вимог законодавства, договір про перевезення автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем, і для осіб, які користуються правом пільгового проїзду є укладеним з моменту посадки в автобус, тобто вчинення дії, спрямованої на набуття цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Ураховуючи те, що спірні правовідносини пов`язані по суті з невиконанням договірних зобов`язань (зміною або припинення цивільних прав та обов`язків), суд вважає, що даний спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і не має вирішуватися за правилами КАС.

З установлених судом фактичних обставин справи вбачається, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи у зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань перевезення автомобільним між замовником та виконавцем, тому існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства. З огляду на суб`єктний склад учасників процесу, такий спір має вирішуватися судами за правилами цивільного судочинства.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Вказана позиція суду узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду викладено у постанові від 11.09.2018 року по справі № 817/2398/15, та у постанові від 03.07.2019 року по справі № 804/4212/18.

Таким чином, спір у даній справі виник через відмову надавати право на безкоштовний проїзд з підстав спірного меморандуму який підписаний між перевізниками та Львівською обласною державною адміністрацією, щодо пільгового перевезення пільговиків, де не включена вказана категорія, Ветеранів ОВС та військової служби, не є публічно-правовим, відтак провадження у справі в цій частині слід закрити.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 238, 248, 256, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника відповідача про закриття провадження - задоволити.

Провадження у справі № 1.380.2019.003159 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту дорожнього господарства, транспорту та зв`язку Львівської обласної держаної адміністрації про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, - закрити.

Роз`яснити позивачу, що даний спір підлягає розгляду до юрисдикції місцевого загального суду за правилами ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Гавдик З.В.