Справа № 640/3178/19
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2019-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 липня 2019 року 12:01 № 640/3178/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., за участю секретаря судових засідань Семеняки А.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м.Київ, вулиця Шолуденка, 33/19)
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення ,
за участю представників сторін:

представника позивача: Баци К.В.

представник відповідача: не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач) з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві:

№, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 1 038 827,50 грн., включаючи штрафні санкції;

№, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на загальну суму 390 873,05 грн., включаючи штрафні санкції;

№, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на загальну суму 32 572,75 грн., включаючи штрафні санкції;

№, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем єдиний податок на загальну суму 6 283,64 грн., включаючи штрафні санкції;

№, яким нараховано суму штрафних санкцій у розмірі 340,00 грн. за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування;

№, яким нараховано суму штрафних санкцій у розмірі 170,00 грн.;

- визнати протиправною та скасувати вимогу №Ф-376 Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про сплату боргу (недоїмки), за якою нараховано 43 219,00 грн. єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

- визнати протиправним та скасувати рішення № про застосування штрафних санкцій у розмірі 4 321,90 грн. за донарахування відповідним органом своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що проведення розрахункової операції виникає лише по факту надходження безготівкових коштів на рахунок отримувача - платника податку та збільшення активу платника податку в розумінні Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року №290. Тобто, як стверджує позивач, проведення розрахункової операції через РРО лише фіксує факт проведення розрахункової операції (оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця), а не отримання грошових коштів, які є доходом платника.

На думку позивача, у разі використання платіжних терміналів при здійсненні розрахунків за товари (послуги) доходом фізичної особи - платника єдиного податку вважається сума, що надійшла на поточний рахунок, а не сума реалізації товару через платіжний термінал. При цьому, датою отримання доходів є дата надходження коштів на розрахунковий рахунок платника єдиного податку, а відтак висновки відповідача про перевищення позивачем оподаткованого доходу за 2016 рік не ґрунтуються на вимогах закону.

В ході судового розгляду даної справи представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити.

У відзиві на адміністративний позов представник контролюючого органу зазначив, що інформація про підсумки розрахункових операцій, проведених із застосуванням РРО є доходом підприємця, на який зареєстровано реєстратор розрахункових операцій, а відтак податковим органом правомірно нараховано ФОП ОСОБА_1. грошові зобов`язання.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В С Т А Н О В И В:

В період з 22 жовтня 2018 року по 26 жовтня 2018 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, статті 79, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України та підпункту 13.1.2 пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відповідно до пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України, на підставі повідомлення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 12 жовтня 2018 року №60753/26-15-42-03-27 та наказу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві №15234 від 11 жовтня 2018 року на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року, за результатами якої складено відповідний акт перевірки від 02 листопада 2018 року №4427/26-15-42-03-30/ НОМЕР_1 .

Перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 :

- пункту 291.4 статті 291, пункту 292.1 статті 292, пункту 293.3, 293.4 статті 293, підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України, не нараховано та не сплачено до бюджету суму єдиного податку за 2016 рік у розмірі 5 026,91 грн. та не здійснено перехід на загальну систему оподаткування з 01 січня 2017 року;

- підпункту 177.5.2 пункту 177.5 статті 177, підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49, підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України - податкові декларації про майновий стан і доходи за перший квартал 2017 року та за 2017 рік до контролюючого органу не подані;

- пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 312 698,44 грн. за 2017 рік;

- пункту 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України не нараховано та не сплачено військового збору у розмірі 26 058,20 грн. за 2017 рік;

- підпункту 4 пункту 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» звіт щодо сум нарахованого єдиного внеску за 2017 рік подано за невстановленою формою (таблиця 2 замість таблиці 1);

- абзацу 3 пункту 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не нараховано та не сплачено суму єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу у розмірі 43 219 грн. за 2017 рік;

- пункту 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме - несвоєчасна сплата єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців на 19 січня 2016 року, 19 квітня 2016 року;

- пункту 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме - несвоєчасна сплата нарахованих сум єдиного внеску із сум заробітної плати, нарахованої особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту) станом на 21 липня 2016 року та 21 листопада 2017 року;

- пункту 181.1 статті 181, пункту 183.2, пункту 183.4 статті 183, статті 187, пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України не визначено суму ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 830 982,00 грн., а саме по періодах: січень 2017 року - 0 грн., лютий 2017 року - 0 грн., березень 2017 року - 0 грн., квітень 2017 року - 0 грн., травень 2017 року - 0 грн., червень 2017 року - 0 грн., липень 2017 року - 0 грн., серпень 2017 року - 124 187,00 грн., вересень 2017 року - 128 980,00 грн., жовтень 2017 року - 125 586,00 грн., листопад 2017 року - 130 867,00 грн., грудень 2017 року - 321 362,00 грн.

Вказані висновки акта перевірки ґрунтуються на тому, що у результаті співставлення задекларованих показників податкових декларацій платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 з даними показників звітів, що подані по дротових або бездротових каналах зв`язку, електронних копій розрахункових документів і фіскальних чеків, які містяться на контрольній стрічці в пам`яті реєстраторів розрахункових операцій або в пам`яті модемів, які до них приєднані, виявлені розбіжності між сумами задекларованих доходів та виторгами РРО за 2016 та 2017 рік.

Для з`ясування питання дотримання ФОП ОСОБА_1 вимог діючого законодавства щодо декларування доходів, передбачених статтею 292 Податкового кодексу України Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві направлено запити самозайнятій особі - підприємцю ОСОБА_1. за №24966/Г/26-15-13-02-15 від 25 травня 2018 року та №50493/Г/26-15-42-03-27 від 12 вересня 2018 року щодо надання пояснень та документального підтвердження стосовно розбіжностей між сумами задекларованих доходів та виторгами РРО за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року.

ФОП ОСОБА_1 надала відповідь на запит контролюючого органу, у якій зазначила, що за підсумками 2016 року було реалізовано товару через РРО на загальну суму 5 015 020,11 грн., з них в готівковій формі - 3 263 469,72 грн. та сплачені платіжними картками - 1 751 550,39 грн. Загальна сума доходу за 2016 рік, яка підлягає оподаткуванню та включена до показників податкової декларації за цей період дорівнює 4 944 522,27 грн. та складається з доходу в грошовій готівковій формі - 3 263 469,72 грн. та в грошовій безготівковій формі (отримано на розрахунковий рахунок) - 1 681 052,55 грн. Кошти за реалізований товар, за який було сплачено платіжними картками в сумі 70 497,84 грн. будуть включені до декларації наступного податкового періоду по даті надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок.

Водночас, податковий орган виходив з того, що інформація про підсумки розрахункових операцій, проведених із застосуванням РРО є доходом підприємця, на який зареєстровано реєстратор розрахункових операцій, а відтак перевіркою достовірності визначення в податковій декларації обсягу доходу, встановлено порушення пункту 292.1 статті 292 Податкового кодексу України, а саме - його заниження за 2016 рік на суму 70 497,84 грн., за 2017 рік на суму 273 819,53 грн.

Також, контролюючий орган в акті перевірки зазначив, що оскільки ФОП ОСОБА_1 самостійно не перейшла на застосування іншої ставки чи сплату інших податків і зборів з 01 січня 2017 року, то дохід отриманий з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року у сумі 4 154 905,39 підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб.

На підставі зазначених висновків акта перевірки 30 листопада 2018 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві прийнято:

- податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 1 038 727,50 грн., в т.ч. 830 982,00 грн. за основним платежем, 207 745,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено позивачу суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 390 873,05 грн., в т.ч. 312 698,44 грн. за основним платежем, 78 174,61 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-376, відповідно до якої станом на 30 листопада 2018 року заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 43 219,00 грн.;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 4 321,90 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 32 573,75 грн., в т.ч. за основним платежем 26 058,20 грн., 6 514,55 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення-рішення №, відповідно до якого ФОП ОСОБА_1. збільшено суму грошового зобов`язання з єдиного податку на суму 6 283,64 грн., в т.ч. за податковими зобов`язаннями на 5 026,91 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 1 256,73 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 340,00 грн.;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у розмірі 170,00 грн.

Незгода позивача із вказаними рішеннями та вимогою від 30 листопада 2018 року зумовила її звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом 2 статті 3 Господарського кодексу України господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування (пункт 44.2 статті 44 Податкового кодексу України).

Положеннями пункту 177.1 статті 177 Податкового кодексу України визначено, що доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є чистий дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Згідно пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Спрощена система оподаткування, обліку та звітності як спеціальний податковий режим встановлена Главою І розділу ХІV Податкового кодексу України.

Відповідно до ппункту 291.2 статті 291 Податкового кодексу України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Пунктом 291.3 статті 291 Податкового кодексу України передбачено, що юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку зокрема, третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень.

В ході перевірки встановлено, що у перевіряємому періоді самозайнята особа-підприємець ОСОБА_1 здійснювала роздрібну торгівлю косметичними товарами та туалетними приналежностями в спеціалізованих магазинах, роздрібну торгівлю іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах кінцевому споживачу.

Так, у податковій декларації платника єдиного податку № від 12 квітня 2016 року за І квартал 2016 року позивачем задекларовано суму доходу платника єдиного податку, отриманого від провадження діяльності у розмірі 1 870 877,24 грн., а за даними перевірки сума доходу складає 1 911 989,50 грн., відтак розбіжність складає 41 112,26 грн.

Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку № від 18 липня 2016 року дохід позивача у І півріччі 2016 року становив 3 320 090,68 грн., а за даними перевірки - 3 379 804,30 грн., розбіжність між вказаними сумами складає - 59 713,62 грн.; у податковій декларації № від 18 жовтня 2016 року ФОП ОСОБА_1 за 9 місяців 2016 року задекларувала 4 864 586,18 грн., а згідно результатів перевірки сума доходу позивача за вказаний період становить 4 935 550,96 грн., розбіжність між даними 70 964,78 грн; ФОП ОСОБА_1 у податковій декларації № від 13 січня 2017 року задекларувала 4 944 522,27 грн. доходу платника єдиного податку за 2016 рік, при цьому відповідно до даних перевірки сума доходу позивача за 2016 рік складає 5 015 020,11 грн., а розмір розбіжностей складає 70 497,84 грн.

Також, із матеріалів перевірки вбачається, що у податковій декларації № від 17 жовтня 2017 року позивачем за 9 місяців 2017 року задекларовано суму доходу 1 223 053,32 грн.; згідно даних перевірки сума такого доходу становить 1 265 833,75 грн., розбіжність між вказаними сумами становить 42 780,43 грн.

Крім того, ФОП ОСОБА_1 за 2017 рік задекларувала суму доходу в розмірі 3 881 085,86 грн., а відповідно до даних перевірки така сума доходу становить 4 154 905,39 грн., розбіжність між сумами становить 273 819,53 грн.

Тобто, виторги РРО за 2016 рік складають 5 015 020,11 грн., а за 2017 рік - 4 154 905,39 грн.

Відповідно до пункту 292.1 статті 292 Податкового кодексу України доходом платника єдиного податку є: для фізичної особи - підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Датою отримання доходу платника єдиного податку є дата надходження коштів платнику єдиного податку у грошовій (готівковій або безготівковій) формі, дата підписання платником єдиного податку акта приймання-передачі безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг) (пункт 292.6 статті 292 Податкового кодексу України).

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06 липня 1995 року №265/95-ВР (далі - Закон №265/95-ВР).

Згідно пункту 1 частини 1 статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Відповідно до пункту 1.4 глави 1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року №22 безготівкові розрахунки - перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів. Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді.

Засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні та загальний порядок проведення переказу у межах України закріплено в Законі України «Про платіжні системи та переказ в Україні» від 05 квітня 2001 року №2346-ІІІ (далі - Закон №2346-ІІІ).

Так, підпунктом 1.27 статті 1 Закону №2346-ІІІ визначено, що платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Платіжний термінал - електронний пристрій, призначений для ініціювання переказу з рахунка, у тому числі видачі готівки, отримання довідкової інформації і друкування документа за операцією із застосуванням електронного платіжного засобу (підпункт 1.32-1 статті 1 Закону №2346-ІІІ).

Порядок ведення книги обліку доходів платника єдиного податку першої і другої груп та платників єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість, та Порядок ведення книги обліку і витрат платників єдиного податку третьої групи, які є платниками податку на додану вартість, затверджені наказом Міністерства фінансів України від 19 червня 2015 року №579 (далі - Порядку №579).

Пунктом 5 Порядку №579 передбачено, що записи у Книзі виконуються за підсумками робочого дня, протягом якого отримано дохід, зокрема про кошти, які надійшли на поточний рахунок платника податку та/або які отримано готівкою, вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг).

Вимогами пункту 6 Порядку №579 платник податку заносить до Книги відомості в такому порядку: у графі 2 зазначається отримана сума коштів за продані товари, виконані роботи, надані послуги.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у разі використання платіжних терміналів при здійсненні розрахунків за товари (послуги) доходом фізичної особи-платника єдиного податку вважається сума, отримана за продані товари (надані послуги).

При цьому, інформація про підсумки розрахункових операцій, проведених із застосуванням РРО є доходом підприємця, на який зареєстровано реєстратор розрахункових операцій.

Матеріалами перевірки, зокрема згідно книги ОРО, вбачається, що отриманий дохід від здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 складає за 2016 рік - 5 015 020,11 грн., а за 2017 рік - 4 154 905,39 грн., що свідчить про заниження позивачем обсягу доходу, відображеного у податковій звітності.

Відповідно до підпункту 3 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки: у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку третьої групи - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення.

Матеріалами справи підтверджується, що ФОП ОСОБА_1 самостійно не перейшла на застосування іншої ставки чи сплату інших податків і зборів з 01 січня 2017 року. Відтак, дохід отриманий з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року в сумі 4 154 905,39 грн. підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб.

За таких обставин, суд приходить до висновку про правомірність прийняття контролюючим органом податкових повідомлень-рішень від 30 листопада 2018 року № та №.

Згідно з пунктом 16.1, підрозділу 10, розділу ХХ Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Отже об`єктом оподаткування військового збору є чистий оподатковуваний дохід.

Відповідно до пункту 4, частини 1, статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування;

Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що базою нарахування єдиного внеску для платників, зазначених в пункті 4 частини 1 статті 4 Закону є сума доходу (прибутку), отриманого від здійснення господарської діяльності, що обкладається податком на доходи фізичних осіб.

Оскільки суд дійшов висновку про правомірне збільшення контролюючим органом податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб позивачу, тому відповідно, нарахування позивачу суми військового збору, єдиного внеску є також обґрунтованим та правомірним.

Відповідно до пункту 3 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

За змістом підпункту 14.1.7 статті 14, підпункту 17.1.7 статті 17 Податкового кодексу України платник податків має право на оскарження рішень контролюючих органів в порядку і строки, які встановлені цим Кодексом за процедурами адміністративного оскарження, або в судовому порядку.

Оскільки суд визнав обґрунтованим донарахування контролюючим органом податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску згідно оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки), то відповідно рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску також є правомірним та не підлягає скасуванню.

Підпунктом 177.5.2 пункту 177.5 статті 177 Податкового кодексу України передбачено, що фізичні особи - підприємці, які зареєстровані протягом року в установленому законом порядку або перейшли із спрощеної системи оподаткування на загальну систему оподаткування чи сплачували фіксований податок до набрання чинності цим Кодексом, подають податкову декларацію за результатами звітного кварталу, в якому розпочата така діяльність або відбувся перехід на загальну систему оподаткування.

Відповідно до підпунктів 49.18.2, 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя); календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Перевіркою встановлено, що позивачем не подані податкові декларації про майновий стан і доходи за перший квартал 2017 року та за 2017 рік до контролюючого органу.

Відповідно до пункту 120.1 статті 120 Податкового кодексу України неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Оскільки позивачем не спростовано висновки перевірки щодо неподання нею податкових декларацій про майновий стан і доходи за перший квартал 2017 року та за 2017 рік, суд приходить до висновку про правомірність податкового повідомлення-рішення № від 30 листопада 2018 року та відсутність підстав для його скасування.

За таких обставин, у суду наявні підстави для висновку, що при прийнятті оскаржуваних рішень та вимоги діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а відтак відсутні підстави для скасування вказаних рішень та вимоги.

Згідно з вимогами частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Закону, що і було зроблено позивачем.

Відповідно до вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для здійснення розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77,139, 143, 241-246, 250 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити повністю.

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, ).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя А.Б. Федорчук