Справа № 520/2976/19
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2019 р. № 520/2976/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Шляхової О.М.,

при секретарі судового засідання - Молчанової О.М.,

за участі:

представників позивача - Журій К.І., Іванової О.В.,

представника відповідача - Саблукова Д.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державної установи "Диканівська виправна колонія (№12)" (Код ; вул. Лелюківська, 1, м.Харків, 61030) до Головного управління ДФС у Харківській області (61057, Харків, вул. Пушкінська, 46 ) про визнання протиправними та скасування рішень, вимог і податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати винесені Головним управлінням ДФС у Харківській області:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 26 грудня 2018 року №Ю 7, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №7 від 26 грудня 2018 року;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 26 грудня 2018 року №Ю 7, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №7 від 26 грудня 2018 року;

- податкове повідомлення рішення від 26 грудня 2018 року № 7,яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені;

- податкове повідомлення рішення від 26 грудня 2018 року № 7, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 26.12.2018 року винесені з порушенням положень діючого законодавства України, а саме: за відсутності факту порушення платником податків норм Податкового кодексу України, що є підставою для їх скасування. Зазначає також, що відповідно до довідки бухгалтерії державною установою «Диканівська виправна колонія (№12)» сплачувався Єдиний соціальний внесок нарахований на заробітну плату засуджених. Станом на 31.12.2018р. за державною установою «Диканівська виправна колонія (№12)» рахується переплата

Вважає, що податковий орган передчасно застосував до Державної установи «Диканівська виправна колонія (№12)» штрафні санкції у розмірі 50% та 75%, оскільки факт повторного, протягом 1095 днів, не утримання та не перерахування до бюджету податку за платежем податок на доходи фізичних осіб жодним актом перевірки не встановлено та не зафіксовано, відтак, податкові повідомлення-рішення, якими були б збільшені суми грошового зобов`язання двічі, тричі протягом 1095 днів, що передували прийняттю оскаржуваного податкового повідомлення-рішення також не приймалися.

Ухвалою суду від 25 квітня 2019 року відкрито провадження по справі.

На виконання ухвали суду відповідачем був поданий відзив на позов, в якому контролюючий орган проти заявлених позовних вимог заперечував. В обґрунтування своїх доводів, зокрема, зазначає, що за результатами перевірки позивача ГУ ДФС у Харківській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 26.12.2018 року, яким цілком правомірно донараховані податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, оскільки актом перевірки зафіксовано, що у періоді, який перевірявся, ДУ «Диканівська виправна колонія (№12)» виплачувались доходи (заробітна плата вільнонайманим працівникам, грошового забезпечення атестованим працівникам, доходів за виконані роботи засудженим). Вважає, що доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) фізичним особам - засудженим до позбавлення волі, оподатковуються податковим агентом податком на. доходи фізичних осіб на загальних підставах.

Відповідачем також зазначається, що Державною установою «Диканівська виправна колонія (№12)» у період з 01.10.2016 по 30.09.2018 занижено базу нарахування єдиного внеску за рахунок не включення до бази нарахування єдиного внеску заробітної плати засуджених на загальну суму 1728530,1 грн. та не відображено вказаної суми у звітності з єдиного внеску. Крім того, занижена сума нарахованого єдиного внеску 380276,6 грн. за рахунок не включення до бази нарахування єдиного внеску заробітної плати засуджених.

Відтак, відповідач вважає доводи заявленого позову безпідставними та помилковими, а позов до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.05.2018 року таким, що не підлягає задоволенню.

Представником позивача через канцелярію суду 28.05.2019 року надана відповідь на відзив, в якій зазначає, що позивач не погоджується з позицією податкового органу. В обґрунтування своїх доводів та заперечень проти відзиву на позов зазначає, що Міністерством соціальної політики України надавались роз`яснення з питань виплати заробітної плати особам в місцях позбавлення волі, де зазначено, що виплати заробітної плати засудженим, які відбувають покарання у виправних центрах, виховних колоніях, на дільницях соціальної реабілітації виправних колоній до дати звільнення, чинним законодавством не передбачена. Зазначив також, що, як вбачається з розрахунку штрафних санкцій та пені, у графі «Дата виплати заробітної плати» відображені дати перерахунку коштів на особовий рахунок засуджених, що підтверджується наданими до позовної заяви меморіальними ордерами, а повинні бути вказані дати розрахунку із засудженими у день їх звільнення. У зв`язку з чим вважає, що податковим органом неправомірно встановлено несвоєчасну сплату податку на доходи фізичних осіб у сумі 176862,22 грн. Щодо не перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб у сумі 251083,58 грн. зазначив, що станом на 30.09.2018р. не настав строк виплати податку на доходи фізичних осіб в сумі 251083,58грн. у зв`язку з тим, що не всі засуджені, які відображені в Додатку 2 до акту перевірки від 11.12.2018р. № 5155/20-40-13-07-07/08564529 були звільненні та досі відбувають покарання.

Представником позивача також через канцелярію суду подавались додаткові письмові пояснення, в яких представник підтримав позицію, викладену у позові та наданій відповіді на відзив.

Представники позивача в судовому засіданні підтримали доводи заявленого позову з підстав, викладених у ньому, а також свою позицію, викладену у відповіді на відзив та у наданих письмових поясненнях, просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на адміністративний позов та наданих письмових поясненнях.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що Державна установа «Диканівська виправна колонія (№12)» зареєстрована як юридична особа, що підтверджується Випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. (т. 1 а.с. 15).

Позивач з 13.06.2001 року узятий на облік в органах державної податкової служби та перебуває в теперішній час на обліку в Східній об`єднаній Державній податковій інспекції м.Харкова ГУ Державної фіскальної служби у Харківській області за № 2500.(т. 1 а.с. 16).

Як вбачається з матеріалів справи, Головне управління ДФС у Харківській області провело планову документальну виїзну перевірку позивача з питань правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку з доходів фізичних осіб, військового збору, єдиного внеску за період з 01.10.2015р. по 30.09.2018р.

Результати перевірки оформлені актом № 5155/20-40-13-07-07/08564529 від 11.12.2018 року (т. 1 а.с. 17-28).

На підставі зазначеного акту перевірки податковим органом відносно підприємства позивача винесено:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 26 грудня 2018 року № Ю 7 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №7 від 26 грудня 2018 року (т. 1 а.с. 32)

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 26 грудня 2018 року № Ю 7 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №7 від 26 грудня 2018 року (т. 1 а.с.42);

- податкове повідомлення рішення від 26 грудня 2018 року № 7, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені (т. 1 а.с. 49),

- податкове повідомлення рішення від 26 грудня 2018 року № 7, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені (т. 1 а.с. 64).

Не погодившись із прийнятими відносно нього податковими повідомленнями-рішеннями та вимогами, Позивачем подані скарги до Державної фіскальної служби України від 14.01.2019р. за вих. № № 1/14-177/Гм, 1/14-173/Гм, 1/14-175/Гм, 1/14-171/Гм.

08.02.2019р. (вх. № 499) Позивач отримав від Державної фіскальної служби України Рішення про продовження строку розгляду скарг від 14.01.2019р. № 1/14-171/Гм, 1/14-175/Гм.

26.02.2019р. (вх. № 747) Позивач отримав від Державної фіскальної служби України Рішення про результат розгляду скарг від 14.01.2019р. № 1/14-177/Гм, 1/14-173/Гм (т.1 а.с. 70-74), яким ДФС України залишило без змін вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 26 грудня 2018 року № Ю 7, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №7 від 26 грудня 2018 року та вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 26 грудня 2018 року № Ю 7, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №7 від 26 грудня 2018 року, а скарги - без задоволення.

20.03.2019 року Позивач отримав від Державної фіскальної служби України Рішення про результат розгляду скарг від 14.01.2019р. № 1/14-171/Гм, 1/14-175/Гм (т. 1 а.с. 75-78), яким ДФС України залишило без змін податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 26.12.2018р. № 7, № 7, а скарги - без задоволення.

Не погоджуючись із прийнятим відповідачем податковими повідомленнями-рішеннями від 26.12.2018 року та вимогами, позивач звернувся до суду з означеним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступних висновків.

Надаючи правову оцінку доводам сторін, суд зазначає наступне.

З аналізу акту перевірки судом встановлено, що контролюючим органом перевіркою питань щодо повноти сплати (перерахування) до бюджету податку на доходи фізичних осіб (по рахунку 641/6311) встановлено порушення вимог пп. 168.1.2 п. 168.1 ст.168 Податкового кодексу України, а саме: податок на доходи фізичних осіб, утриманий з грошового забезпечення у серпні 2018 року, при виплаті доходу 10.08.2018 року перераховано до бюджету несвоєчасно у сумі 59 212,91 грн. - 10.09.2018; податок з доходів фізичних осіб, утриманий з грошового забезпечення у вересні 2018 року, при виплаті доходу10.09.2018 та станом на 30.09.2018 у сумі 41 996,04 грн. до бюджету не перераховано.

Також перевіркою питань щодо повноти та своєчасності перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб (по рахунку 641/6311/1), утриманого з заробітної плати засуджених, встановлено, що на порушення вимог пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, п.176.2 «а» ст. 176 Податкового кодексу України, податок на доходи фізичних осіб у сумі 176 862,22 грн. установою під час виплати оподатковуваного доходу, перераховано до бюджету несвоєчасно; податок на доходи фізичних осіб у сумі 251083,58 грн. (строк сплати якого настав) установою під час виплати оподатковуваного доходу, станом на 30.09.2018 року до бюджету не перераховано.

Таким чином, контролюючий орган в акті перевірки зробив висновок про те, що в порушення вимог пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, п.176.2 «а» ст. 176 Податкового кодексу України податок на доходи фізичних осіб у сумі 176 862,22 грн., установою під час виплати оподатковуваного доходу, перераховано до бюджету несвоєчасно; податок на доходи фізичних осіб у сумі 251 083,58 грн. установою під час виплати оподатковуваного доходу, станом на 30.09.2018 року до. бюджету не перераховано; пп.168.1.2 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України податок з доходів фізичних осіб, утриманий з грошового забезпечення у серпні 2018 року, при виплаті доходу 10.08.2018 року перераховано до бюджету несвоєчасно у сумі 59212,91 грн. - 10.09.2018 року; податок з доходів фізичних осіб, утриманий з грошового забезпечення у вересні 2018 року, при виплаті доходу 10.09.2018 та станом на 30.09.2018 у сумі 41 996,04 грн. до бюджету не перераховано.

На підставі висновків акту перевірки ГУ ДФС у Харківській області винесені податкові повідомлення-рішення від 26.12.2018 №7 про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем - 251083,58 грн. і штрафною санкцією у розмірі 301275,81 грн. та пенею - 52079,29 гри., №7 про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем - 41996,04 грн. і штрафною санкцією у розмірі 75906,73 грн. та пенею - 1562,56 гривень.

Також перевіркою повноти відображення у звітності сум нарахованої заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок, податковим органом встановлено, що Державної установи «Диканівська виправна колонія (№12)» (код за ) у період з 01.10.2016 по 30.09.2018 занизило базу нарахування єдиного внеску за рахунок не включення до бази нарахування єдиного внеску заробітної плати засуджених на загальну суму 1728530,1 грн. та не відобразило вказану суму у звітності з єдиного внеску, а саме:

Судом встановлено, що між Державною установою «Диканівська виправна колонія (№12)» (код за ) та засудженими, які відбувають покарання і працюють, укладено строкові трудові договори. Перевіркою встановлено, що середня кількість працюючих засуджених, по яких проводиться нарахування заробітної плати, склала: у 4кв.2015 року - 74 особи; у 2016 році - 52 особи;у 2017 році -28 осіб; 1-3кв.2018 року - 28 осіб.

У зв`язку із тим, що Інформації стосовно наявності будь-яких інших трудових договорів до перевірки не надано, контролюючим органом зроблено висновок про порушення ДУ "Диканівська виправна колонія (№12)" вимог діючого законодавства, які найшли своє відображення в акті перевірки.

Стосовно виявлених перевіркою порушень, які стали підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № 7 від 26.12.2018 року судом зазначається наступне:

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що в акті перевірки констатовано, що на порушення вимог пп.168.1.2 п.168.1 ст.168, п.176.2 «а» ст.176 Податкового кодексу податок на доходи фізичних осіб у сумі 176862,22 грн., установою під час виплати оподатковуваного доходу, перераховано до бюджету несвоєчасно; податок на доходи фізичних осіб у сумі 251083,58 грн. установою під час виплати оподатковуваного доходу, станом на 30.09.2018 року до бюджету не перераховано.

Відповідно до п.п.168.1.1п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Згідно до приписів п.п.168.1.2 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Між тим, частиною 3 ст. 153 Кримінально - виконавчого кодексу України передбачено, що з особою, яка звільняється, в обов`язковому порядку проводиться повний розрахунок, повертаються особисті документи, цінності та речі, які їй належать, видаються гроші, що зберігалися на її особовому рахунку, або перераховуються на вказаний засудженим рахунок чи відкритий для нього рахунок, а також довідка встановленого зразка, де зазначаються підстави звільнення. На прохання особи, яка звільняється, видається довідка.

З аналізу приписів діючого законодавства вбачається, що виплати заробітної плати засудженим, які відбувають покарання у виправних центрах, виховних колоніях, на дільницях соціальної реабілітації виправних колоній до дати звільнення, чинним законодавством не передбачена.

Як вбачається з розрахунку штрафних санкцій та пені, у графі «Дата виплати заробітної плати» відображені дати перерахунку коштів на особовий рахунок засуджених, що підтверджується наданими до позовної заяви меморіальними ордерами, а необхідно було зазначати дати розрахунку з засудженими у день їх звільнення.

У зв`язку з чим, податковим органом, на погляд суду, неправомірно встановлено несвоєчасну сплату податку на доходи фізичних осіб у сумі 176862,22 грн.

Щодо не перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб у сумі 251083,58 грн. суд зазначає наступне:

Так, станом на 30.09.2018р. не настав строк виплати податку на доходи фізичних осіб в сумі 251083,58грн. у зв`язку з тим, що не всі засуджені, які були відображені в Додатку 2 до акту перевірки від 11.12.2018р. № 5155/20-40-13-07-07/08564529 були звільненні та досі відбувають покарання, що підтверджується Довідкою з переліком засуджених, які були включені до акту перевірки від 11.12.2018р. № 5155/20-40-13-07-07/08564529 та були звільнені від відбування покарання, копія якої міститься в матеріалах справи.

Також статтею 127 Податкового кодексу України встановлена відповідальність за не нарахування, неутримання та/або несплату (неперахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, саме до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків.

Оскільки повний розрахунок з засудженим відбувається у день його звільнення, тому в діях позивача суд не вбачає порушень, що передбачають відповідальність за п.127.1 ст.127 Податкового кодексу.

Крім того, у податковому повідомленні - рішенні Головного управління ДФС у Харківській області від 26 грудня 2018 року № 7 вказано в графі «сума пені відповідно до підпункту 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України» - 52079,29грн..

Між тим, згідно з пп. 129.1.3 п. 129.1 ст. 129 ПК України, нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.

Як вбачається з «Розрахунку штрафних санкцій та пені» пеня нарахована в межах 90 - денного строку, що відображено в графі «кількість днів затримки сплати». Дані дії суперечить приписам діючого законодавства.

Отже, пеня в розмірі 52079,29грн. на погляд суду є нарахованою неправомірно .

Щодо виявлених перевіркою порушень, які стали підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № 7 від 26.12.2018 року, яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 119465,33грн.(за податковим зобов`язанням - 41996,04грн., за штрафними санкціями - 75906,73грн.,пенею 1562,56грн.) зазначаємо наступне:

Як встановлено судовим розглядом позивач станом на 30.09.2018р. дійсно до бюджету не перерахував податок з доходів фізичних осіб, утриманий з грошового забезпечення у вересні 2018 року, але на момент винесення контролюючим органом податкового повідомлення - рішення № 7 від 26.12.2018 року дана заборгованість була погашена, що підтверджується платіжним дорученням № 1472 від 19.12.2018 року, в якому зазначено призначенням платежу «податок на доходи фізичних осіб з грошового забезпечення, грошової винагороди та інших виплат одержаних військовослужбовцями та особами рядового та начальницького складу згідно акту № 5155/20-40-13-07-07 від 11.12.2018р.»

З наданого «Розрахунку штрафних санкцій та пені» вбачається, що штрафна санкція застосована відповідно до п.127.1 Податкового кодексу України, та ст. 126 Податкового кодексу України в розмірі 75 %, але даними статтями передбачена різна міра відповідальності.

Відповідно до п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу.

Податковим органом в розрахунку штрафних санкцій та пені зафіксовано 2 правопорушення, що підтверджується відзивом на позовну заяву та зазначено представником відповідача під час розгляду справи у судовому засіданні.

За приписами статті 127 Податкового кодексу України відповідальність у вигляді накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету передбачена за дії, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше,

Таким чином, накладення штрафу на ДУ "Диканівська виправна колонія (№12)" у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету суд вважає безпідставним.

На погляд суду, податковий орган передчасно застосував до Державної установи «Диканівська виправна колонія (№12)» штрафні санкції у розмірі 75%, оскільки факт повторного, протягом 1095 днів, не утримання та не перерахування до бюджету податку за платежем податок на доходи фізичних осіб, який утриманий з грошового забезпечення жодним актом перевірки не встановлено та не зафіксовано, відтак, податкові повідомлення-рішення, якими були б збільшені суми грошового зобов`язання двічі, тричі протягом 1095 днів, що передували прийняттю оскаржуваного податкового повідомлення-рішення також не приймалися.

Дана позиція узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 11.09.2018 року по справі №805/3649/17.

Відповідно до п.116.2 ст.116 ПК України за одне податкове правопорушення контролюючий орган може застосувати тільки один вид штрафної (фінансової) санкції (штрафу), передбаченої цим Кодексом та іншими законами України.

У податковому повідомленні - рішенні Головного управління ДФС у Харківській області від 26 грудня 2018 року № 7 вказано сума пені відповідно до підпункту 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України.

Отже, згідно з пп. 129.1.3 п. 129.1 ст. 129 ПК України, нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.

Як вбачається з «Розрахунку штрафних санкцій та пені» кількість днів прострочення сплати складає: 27 днів, 4 дня, 20 днів.

Таким чином, пеня в розмірі 1562,56 грн. була нарахована в межах 90- денного строку, що суперечить вимогам законодавства.

Як вже зазначалось, виплати заробітної плати засудженим, які відбувають покарання у місцях позбавлення волі до дати звільнення, чинним законодавством не передбачена. Повний розрахунок з засудженим відбувається у день його звільнення.

Вимогами ст. 152 Кримінально - виконавчого кодексу України закріплені підстави звільнення від відбування покарання, а саме: відбуття строку покарання, призначеного вироком суду; закон України про амністію; акт про помилування; скасування вироку суду і закриття кримінального провадження; закінчення строків давності виконання обвинувального вироку; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; хвороба; інші підстави, передбачені законом.

На підтвердження своїх доводів стороною позивача до матеріалів справи надані: Довідка із зазначення дат звільнення від відбування покарання засуджених, які вказані у додатку 2 до акту перевірки від 11.12.2018р. №5155/20-40-13-07-07/08564529; копія рішення № 047 від 18.10.2016р. про присвоєння ознак неприбутковості та копію наказу №3679/8/5 від 15.12.2016р.

Отже, застосування штрафних санкцій та донарахування податку з доходів фізичних осіб до ДУ «Диканівська виправна колонія (№12)» лише на тій підставі, що позивачем не надано до перевірки строкові трудові договори - суд вважає неправомірним, з огляду на що позовні вимоги в цій частині вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд не погоджується з висновками акту перевірки та вважає, що податкові повідомлення-рішення від 26 грудня 2018 року № 7 та від 26 грудня 2018 року №7, якими збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб та пені , прийняті на його підставі, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Стосовно вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 26 грудня 2018 року №Ю 7, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №7 від 26 грудня 2018 року, а також вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 26 грудня 2018 року №Ю 7, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №7 від 26 грудня 2018 року - суд зазначає наступне:

Державна установа «Диканівська виправна колонія (№12)» (код за ) є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Перевіркою встановлено, що в порушення п.2 ст.6, п.1.7 ст.7 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-УІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» установою занижено базу нарахування єдиного внеску та не відображено у звітності. суму 1728530,1 грн. за рахунок не включення до бази нарахування єдиного внеску заробітної плати засуджених.

Відповідно до Закону України від 08 липня 2010 року № 2464 "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", який набрав чинності з 01.01.2011, зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 2464) визначають правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Частиною 1 ст. 4 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-УІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 2464) платниками єдиного внеску є: 1) роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених, законодавством, чи за цивільно- правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають і видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами. .

Застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала)' та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок (п. 3 ч. 1 ст.1 Закону № 2464).

Згідно з п. 1 ч.2 ст.6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з п.1 ч. 1 ст.7 Закону № 2464 Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

За приписами ч.5 ст.8 Закону №2464 у разі, якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та. ставки єдиного внеску.

Відповідно до п.5 ч.І ст. 1 Закону № 2464 мінімальний страховий внесок - це сума єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця. За вимогами ч.12 ст.9 Закону №2464 єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

У свою чергу, згідно статті 118 Кримінально-виконавчого кодексу України зі змінами, внесеними Законом України № 1492-VIII від 07.09.2016 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених»: засуджені до позбавлення волі мають право працювати та залучаються до суспільно корисної праці у місцях і на роботах, визначених адміністрацією колонії, з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров`я і спеціальність. Засуджені залучаються до оплачуваної праці, як правило, на підприємствах, у майстернях колоній, а також на державних або інших форм власності підприємствах за строковим трудовим договором, що укладається між засудженим і виправною колонією (слідчим ізолятором), за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції.

Згідно статті 120 Кримінально-виконавчого кодексу України від 11.07.2003 №1129-ІУ, відповідно до якої форми І системи оплати праці, норми та розцінки зазначених осіб встановлюються нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади з питань виконання покарань.

Згідно статті 122 Кримінально-виконавчого кодексу України, засуджені, до позбавлення волі, залучені до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим трудовим договором, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Судом встановлено, що Державною установою «Диканівська виправна колонія (№12)» ведеться табель обліку робочого часу засуджених, оформляються наряди виконання робіт, нараховується щомісячно заробітна плата засуджених, виконується функція податкового агента в частині нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору - Державна установа «Диканівська виправна колонія (№12)» (код за ) є роботодавцем відповідно до діючого законодавства.

У зв`язку з вищевикладеним та відповідно до зазначених норм, Державна установа «Диканівська виправна колонія (№12)» (код за ) є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Проте, на порушення п.2 ст.6, п.1.7 ст.7 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-УІ „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" установою занижено базу нарахування єдиного внеску та не відображено у звітності. суму 1728530,1 грн. за рахунок не включення до бази нарахування єдиного внеску заробітної плати засуджених.

Згідно наданих письмових пояснень головного бухгалтера установи Журій К.І. стосовно не відображення у звітності доходів засуджених, вбачається, що в особових справах засуджених відсутні паспорти та ІНН коди, але на теперішній час ведеться робота у цьому напрямку.

Податковим органом при перевірці регістрів бухгалтерського обліку встановлено нарахування єдиного внеску на суму нарахованої засудженим заробітної плати без відображення цих даних у звітності з єдиного внеску.

За приписами ч.5 ст.8 Закону №2464 у разі, якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Судом встановлено, що в порушення ч.5 ст.8 Закону № 2464 установою не визначено додаткову базу нарахування єдиного внеску у випадках, коли сума нарахованого доходу за календарний місяць виявилася нижче мінімальної заробітної плати з урахуванням фактично відпрацьованого часу, а саме: занижено базу нарахування єдиного внеску (по вільно найманим працівникам) на загальну суму 96259,55 грн.

Отже, стосовно правильності нарахування єдиного внеску на суми заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок, позивачем не спростовується допущене порушення п.2 ст.6, ст.8, п.2 ст.9 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-УІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: занижена сума нарахованого єдиного внеску 380276,6 грн. за рахунок не включення до бази нарахування єдиного внеску заробітної плати засуджених.

Приписами ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 передбачено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Таким чином, в порушення ч.5 ст.8 Закону № 2464 установою занижено суму нарахованого єдиного внеску по вільно найманим працівникам за -рахунок заниження бази нарахування на загальну суму 21177,11 грн.

З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. ст. 7, 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справи. За своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 90); жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 90); суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийняті (вчинені) такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використання повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 293, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Державної установи "Диканівська виправна колонія (№12)" (; вул. Лелюківська, 1, м. Харків, 61030) до Головного управління ДФС у Харківській області (61057, Харків, вул. Пушкінська, 46 ) про визнання протиправними та скасування рішень, вимог і податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Скасувати податкові повідомлення рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 26 грудня 2018 року № 7 та від 26 грудня 2018 року № 7, якими збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб та пені.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь Державної установи "Диканівська виправна колонія (№12)" (; вул. Лелюківська, 1, м.Харків, 61030) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код 39599198) частину сплаченого судового збору у розмірі 9605,00 грн. (дев`ять тисяч шістсот п`ять гривень).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шляхова О.М.