Справа № 367/6256/18
Суддя: Хоролець В. В.
Дата ухвалення: 2019-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 367/6256/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.08.2019 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого-судді Хоролець В.В.

при секретарі Гавриш О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського роти №3 батальйону №2 полку №1 (з обслуговування правого берега) УПП у м. Києві ДПП сержанта поліції Рогачова Анатолія Володимировича про визнання дій протиправними, скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серія ЕАВ №561253 від 27.08.2018 року та закриття адміністративного провадження по справі, -

в с т а н о в и в:

З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що 27.08.2018 року сержантом поліції Рогачовим А.В. було винесено постанову серія ЕАВ №561253 про притягнення його, ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. Згідно даної постанови, 27.08.2018 року він, ОСОБА_1 , о 09 год. 37 хв. 27.08.2018 року на 32 км автодороги Київ-Ковель в напрямку м. Києва керував автомобілем ГАЗ-2705, д.н.з. НОМЕР_1 , на якому було нанесено покриття на лобове скло, що зменшує його оглядовість, чим порушено п. 31.4.7 ПДР України. Позивач вказує, що він адміністративного правопорушення не вчиняв, дії інспектора поліції вважає протиправними, оскільки інспектор поліції не наділений можливостями визначати, що нанесене покриття на лобове скло зменшує прозорість чи світло пропускання, інспектор поліції на місці зупинення не використовував спеціального технічного пристрою, який би вимірював ступінь світло пропускної здатності. Вказує також, що відповідачем у справі при складенні протоколу про адміністративне правопорушення не долучено об`єктивних доказів того, що тонування лобового скла зменшує його оглядовість, вважає, що фактично складений протокол про адміністративне правопорушення ґрунтується на суб`єктивних твердженнях самого поліцейського, не містить будь-яких матеріалів щодо огляду транспортного засобу, фіксування його результатів, фото чи відео зйомки автомобіля, з матеріалів не вбачається, в який спосіб та внаслідок яких дій та досліджень поліцейський дійшов висновку, що тонування лобового скла зменшує його оглядовість.

Посилаючись на вищевикладені обставини та на те, що він не вчиняв порушення правил дорожнього руху та в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП, позивач ОСОБА_1 05.09.2018 року звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з адміністративним позовом, в якому просив визнати дії сержанта поліції Рогачова Анатолія Володимировича щодо притягнення його, ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності протиправними, скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серія ЕАВ №561253 за ч.1 ст.121 КУпАП від 27.08.2018 року, винесену відносно нього поліцейським роти №3 батальйону №2 полку №1 (з обслуговування правого берега) УПП у м. Києві ДПП сержантом поліції Рогачовим Анатолієм Володимировичем та закрити провадження по даній адміністративній справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу вищевказаного адміністративного правопорушення (а.с.а.с.1-3).

Ухвалою судді Ірпінського міського суду Карабаза від 06.09.2018 року, адміністративний позов ОСОБА_1 передано на розгляд Великобагачанського районного суду Полтавської області (а.с.а.с.8-9).

Дана адміністративна справа надійшла з Ірпінського міського суду Київської області до Великобагачанського районного суду Полтавської області 19.02.2019 року (а.с.15,16).

Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 01.03.2019 року було прийнято даний позов до розгляду Великобагачанським районним судом Полтавської області за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу у справі направлено копію позовної заяви з додатками на надано строк для можливості подання відзиву на позов ОСОБА_1 (а.с.19).

26.03.2019 року до Великобагачанського районного суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про підтримання заявлених позовних вимог та розгляд справи у його відсутність (а.с.23).

02.04.2019 року до Великобагачанського районного суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 від представника відповідача (як вказано у даному відзиві), зі змісту якого вбачається, що відповідач у справі-суб`єкт владних повноважень не визнає заявлені позовні вимоги, вважаючи їх безпідставними, посилаючись на норми Конституції України, ряд норм Закону України «Про дорожній рух», положення ПДР України та ДСТУ 3649:2010; в задоволенні позовних вимог представник відповідача просив відмовити в повному обсязі (а.с.а.с.27-29).

В судове засідання 12.08.2019 року учасники справи не з`явилися, відповідач у справі повідомлений належним чином про день і час розгляду справи (а.с.46), неявка учасників справи, які сповіщені про день і час розгляду справи не є перешкодою для розгляду справи по суті.

Суд, детально дослідивши та проаналізувавши письмові докази у справі на засадах змагальності та диспозитивності, оголосивши в судовому засідання заяви учасників по суті справи, і давши цим всім доказам належну оцінку, приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського роти №3 батальйону №2 полку №1 (з обслуговування правого берега) УПП у м. Києві ДПП сержанта поліції Рогачова Анатолія Володимировича підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

27 серпня 2018 року постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАВ №561253, що винесена на території Києво-Святошинського району, на 32 км автодороги Київ-Ковель в напрямку м. Києва відповідачем по справі - суб`єктом владних повноважень поліцейським роти №3 батальйону №2 полку №1 (з обслуговування правого берега) УПП у м. Києві ДПП сержантом поліції Рогачовим Анатолієм Володимировичем, водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП за те, що він, о 09 год. 37 хв. 27.08.2018 року на 32 км автодороги Київ-Ковель в напрямку м. Києва керував автомобілем ГАЗ-2705, д.н.з. НОМЕР_1 , на якому було нанесено покриття на лобове скло, що зменшує його оглядовість, чим порушено п. 31.4.7 ПДР України; даною постановою за вищевказане адміністративне правопорушення, на водія ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн. (а.с.4).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч.2 ст.61 Конституції України).

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст.61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, наприклад, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання, умовного засудження, відстрочки виконання вироку, давністю притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення від неї тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

За нормою ч.2 ст.73 КАС України, яка визначає поняття належності доказів, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як чітко визначено положеннями ст.76 КАС України, яка врегульовує поняття та юридичний зміст достатності доказів, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; при цьому, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно загального правила ч.1 ст.77 КАС України, яка врегульовує поняття та юридичний зміст обов`язку доказування, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому, згідно ч.2 цієї статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого порядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст.1 КУпАП).

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Зі змісту оскаржуваної постанови від 27.08.2018 року, що винесена поліцейським роти №3 батальйону №2 полку №1 (з обслуговування правого берега) УПП у м. Києві ДПП сержантом поліції Рогачовим Анатолієм Володимировичем відносно водія ОСОБА_1 вбачається, що уповноваженим інспектором поліції дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст.121 КУпАП.

Як зазначив суд апеляційної інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення №367/7821/17, протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, а й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

З копії оскаржуваної постанови вбачається, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності не підписав постанову у справі про адміністративне правопорушення від 27.08.2018 року та 05.09.2018 року оскаржив її в судовому порядку.

Відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами: 1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться у вину; 2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані; 3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї; 4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію; 5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

У відповідності до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 278 КУпАП визначає умови підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення. Згідно даної норми, орган, (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення, вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду, чи витребувано необхідні додаткові матеріали, чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Стаття 280 КУпАП визначає обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Так, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозиція ч.1 ст.121 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Стаття 251 КУпАП визначає поняття та джерела доказів у справі про адміністративне правопорушення. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, в т.ч. тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Зі змісту оскаржуваної постанови від 27.08.2018 року, що винесена поліцейським роти №3 батальйону №2 полку №1 (з обслуговування правого берега) УПП у м. Києві ДПП сержантом поліції Рогачовим А.В. відносно водія ОСОБА_1 вбачається, що останній звинувачений в порушенні п.31.4.7 Правил дорожнього руху України, оскільки керував транспортним засобом, на якому було нанесено покриття на лобове скло, що зменшує його оглядовість.

Пунктом 1.10. Правил дорожнього руху визначено, що водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Відповідно до положень п. 31.1 Правил дорожнього руху України, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Як встановлено п.31.4 Правил дорожнього руху України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: п. 31.4.7 - Інші елементи конструкції: а) немає передбачених конструкцією транспортного засобу стекол, дзеркал заднього виду; б) не працює звуковий сигнал; в) встановлено на скло додаткові предмети або нанесено покриття, які обмежують оглядовість з місця водія, і погіршують його прозорість, крім самоклейної мітки радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом, яка розміщується в правій верхній частині вітрового скла (на внутрішньому боці) транспортного засобу, що підлягає обов`язковому технічному контролю.

Отже, системний аналіз вищевказаних положень ПДР України чітко вказує про те, що забороняється експлуатація транспортних засобів, зокрема, у разі, коли встановлено на скло додаткові предмети або нанесено покриття, які обмежують оглядовість з місця водія, і погіршують його прозорість. Обмеження оглядовості з місця водія і погіршення його прозорості є ключовими елементами при визначенні складу правопорушення в діях відповідного водія конкретного транспортного засобу. При цьому, в даних положеннях не вказується лише про сам факт нанесення додаткового покриття на скло як підстави для заборони керування транспортним засобом (як про те вказує представник відповідача у відзиві на позов), а чітко та «поза розумним сумнівом» зазначається про заборону керування транспортним засобом саме у разі, коли додаткові предмети або покриття обмежують оглядовість з місця водія і погіршують його прозорість.

У відзиві на позов представник відповідача суб`єкта владних повноважень також посилається і на п.6.8.5 ДСТУ 3649:2010 та вважає, що в цьому пункті також прямо вказується про заборону керування транспортними засобами, зокрема, у разі лише нанесення додаткового покриття на скло.

Проте, згідно Національного Стандарту України, розділ «КОЛІСНІ ТРАНСПОРТНІ ЗАСОБИ» - Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання (ДСТУ 3649:2010), Розділ 6.8 Вимоги до інших елементів конструкції зазначається, (п.6.8.5 - На вітровому склі КТЗ не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників).

А згідно п.6.8.6 ДСТУ 3649:2010, не дозволено розміщувати предмети (за винятком талона про технічний огляд у правій нижній частині вітрового скла та інших документів згідно з законодавством) або наносити покриви, які обмежують огляд з місця водія, відвертають його увагу, погіршують прозорість скла і можуть спричинити небезпеку травмування учасників дорожнього руху. Згідно Примітки 1 - у верхній частині вітрового скла дозволено встановлювати смугу прозорої кольорової плівки, ширина якої не перевищує мінімальної відстані між верхніми межами вітрового скла і зони його очищування склоочисниками.

Також, відповідно до п. 6.8.7 ДСТУ 3649:2010, світлопропускання вітрового скла має бути не менше ніж 75 %, а всіх інших стекол - не менше ніж 70 %.

Отже, системний аналіз положень пунктів 6.8.6 та 6.8.7 ДСТУ 3649:2010 вказує на те, що дані положення кореспондуються як між собою, так і з п. 31.4.7 Правил дорожнього руху України; при цьому, вказаними нормами ДСТУ вказується про заборону розміщувати предмети та наносити покриви, які обмежують огляд з місця водія, відвертають його увагу, погіршують прозорість скла і можуть спричинити небезпеку травмування учасників дорожнього руху, а пункт 6.8.7 даного ДСТУ визначає допустимий поріг світло пропускання вітрового скла, який має бути не меншим ніж 75 %.

З сукупності досліджених матеріалів справи вбачається, що відповідачем у справі не надані докази того, що при зупиненні транспортного засобу - автомобіля ГАЗ 2705, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , ним, як суб`єктом владних повноважень (уповноваженим працівником поліції) вживалися заходи щодо визначення нанесення покриття на лобове скло автомобіля в обсязі, на який зменшилося його світлопропускання з урахуванням вимог ДСТУ3649:2010, будь-які прилади для цього визначення інспектором поліції не застосовувалися, а також те, що не зазначено, якими доказами підтверджується те, що нанесене покриття обмежує оглядовість з місця водія і погіршує його прозорість, враховуючи положення п. 31.4.7 ПДР України та п.6.8.7 ДСТУ 3649:2010.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

При цьому, суд при оцінці доказів у справі суд враховує висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів у конкретній справі повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Отже, враховуючи вищевикладене, з огляду на положення ст.ст.73,76,77 КАС України, об`єктивні докази, які б достеменно та «поза розумним сумнівом» свідчили про вчинене позивачем порушення Правил дорожнього руху України, в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене, проаналізувавши в своїй сукупності докази у справі, що надані сторонами, виходячи з досліджених судом наявних матеріалів справи, з урахуванням Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій,ухвалених 13 лютого 1991 року,та виходячи з норм ст.ст.19,61 Конституції України та ст.ст.9,73,76,77 КАС України, суд приходить до висновку, що будь-яких належних, достатніх і допустимих доказів на підтвердження вини водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП (порушення п.31.4.7 ПДР України), за обставин, які вказані у постанові про накладення адміністративного стягнення серія ЕАВ №561253 від 27.08.2018 року, не має і не вбачається з досліджених матеріалів справи в їх сукупності. Враховуючи вищевикладене та імперативні норми ч.2 ст.77 КАС України, відповідачем у справі-суб`єктом владних повноважень поліцейським роти №3 батальйону №2 полку №1 (з обслуговування правого берега) УПП у м. Києві ДПП сержантом поліції Рогачовим А.В. не надано доказів щодо правомірності свого рішення щодо позивача у справі ОСОБА_1 за обставин, які викладені ним в оскаржуваній постанові. Отже, з урахуванням сукупності вищевикладених обставин справи, суд повинен прийти до висновку про те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №561253 від 27.08.2018 року, що винесена на місці поліцейським роти №3 батальйону №2 полку №1 (з обслуговування правого берега) УПП у м. Києві ДПП сержантом поліції Рогачовим А.В. про притягнення громадянина ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП підлягає скасуванню.

Суд не приймає до уваги в межах розгляду даного адміністративного позову наданий позивачем у справі Протокол перевірки технічного стану транспортного засобу від 12.11.2018 року (а.с.24), оскільки вищевказаний огляд автомобіля ГАЗ 2705 д.н.з. НОМЕР_1 було проведено 12 листопада 2018 року, а оскаржувана позивачем подія притягнення його до адміністративної відповідальності мала місце 27.08.2018 року.

Поряд з цим, дійшовши вищевказаних висновків по суті прийнятого рішення суб`єкта владних повноважень з приводу притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 , яка зазначена в п.1 позовної заяви, оскільки визнання відповідних дій суб`єкта владних повноважень протиправними само по собі не є обов`язковою (автоматичною) умовою для скасування відповідної постанови; при цьому необхідно врахувати, що при притягненні особи до адміністративної відповідальності 27.08.2018 року інспектор поліції здійснював оцінку доказів, виходячи з розуміння ним відповідних положень КУпАП та ПДР України, однак в матеріалах справи та в доводах позовної заяви відсутні докази про навмисне протиправне притягнення особи до адміністративної відповідальності зі сторони суб`єкта владних повноважень, отже не має підстав вважати, що інспектор патрульної поліції свідомо навмисно вчинив дії щодо притягнення особи до юридичної відповідальності. Однак, вказані висновки не змінюють встановлених судом в межах розгляду даної справи підстав для скасування відповідної постанови у справі про адміністративне правопорушення з урахуванням конкретних обставин даної справи.

В ч.3 ст.286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи висновки, до яких суд дійшов вище з приводу наявності передбачених підстав для скасування оскаржуваної позивачем постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №561253 від 27.08.2018 року, що винесена на місці поліцейським роти №3 батальйону №2 полку №1 (з обслуговування правого берега) УПП у м. Києві ДПП сержантом поліції Рогачовим А.В. про притягнення громадянина ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП, з огляду на норми п.3 ч.3 ст.286 КАС України, провадження у адміністративній справі щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.121 КУпАП підлягає закриттю.

На підставі викладеного та керуючись ч.2 ст.19, ч.2 ст.61 Конституції України, ст.ст.7,9,245,246,251,252,254,268,280,293 КУпАП, ст.ст.6,9,72,73,76,77,241-246,255,257,271-272,286,293,297 КАС України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Рішенням Конституційного суду України №3-рп/2015 від 08.04.2015 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 171-2 КУпАП, Рішенням Конституційного Суду України від 26.05.2015 року у справі №5-рп/2015, суд, -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського роти №3 батальйону №2 полку №1 (з обслуговування правого берега) УПП у м. Києві ДПП сержанта поліції Рогачова Анатолія Володимировича про визнання дій протиправними, скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серія ЕАВ №561253 від 27.08.2018 року та закриття адміністративного провадження по справі задовольнити частково.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серія ЕАВ №561253 від 27.08.2018 року, винесену поліцейським роти №3 батальйону №2 полку №1 (з обслуговування правого берега) УПП у м. Києві ДПП сержантом поліції Рогачовим Анатолієм Володимировичем про притягнення громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого у встановленому порядку в АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн., а провадження по даній справі про адміністративне правопорушення - закрити.

В іншій частині заявлених позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

З урахуванням імперативних положень ч.1 ст.272 та ч.4 ст.286 КАС України апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Другого апеляційного адміністративного суду через Великобагачанський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Згідно ч.1 ст.272 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

На виконання п.4 ч.5 ст.246 КАС України зазначається повне найменування сторін у справі: позивач ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Великобагачанським РВ УМВС України в Полтавській області 19.11.1998 року; відповідач - поліцейський роти №3 батальйону №2 полку №1 (з обслуговування правого берега) УПП у м. Києві ДПП сержант поліції Рогачов Анатолій Володимирович, місце знаходження м. Київ, вулиця Народного ополчення, 9; представник відповідача ОСОБА_2 , місце знаходження м. Київ, вулиця Народного ополчення, 9.

Суддя В.В. Хоролець