Справа № 824/469/19-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2019 р. м. Чернівці Справа № 824/469/19-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брезіної Т.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Сенюх Ю.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Коталейчука С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Національної академії внутрішніх справ про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

В поданому до суду адміністративному позові позивач просить суд прийняти рішення, яким: визнати протиправною бездіяльність Національної академії внутрішніх справ щодо ненадання ОСОБА_1 письмової відповіді на рапорт №1 та рапорт №2 від 25.01.2019 року; зобов`язати Національну академію внутрішніх справ надати ОСОБА_1 письмову відповідь на рапорт №1 та рапорт №2 від 25.01.2019 року; стягнути з Національної академії внутрішніх справ моральну шкоду за незаконну бездіяльність у розмірі 1000000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 25.01.2019 р. ОСОБА_1 звернувся до Національної академії внутрішніх справ із рапортом про надання розрахунку грошового забезпечення ректора Національної академії внутрішніх справ ОСОБА_2 за період з 07.11.2015 р. по 31.12.2018 р. за формою, що була надана позивачу відповідачем відповідно до наказів №231 о/с та №243 о/с. Крім того, 25.01.2019 р. позивач звернувся до Національної академії внутрішніх справ із рапортом про надання інформації щодо того, в якому підрозділі поліції проходив службу ОСОБА_2 , на якій посаді в органах поліції перебував до призначення його на посаду ректора Національної академії внутрішніх справ та отримання звання «генерал другого рангу поліції» та просив надати витяг з наказу про переведення ОСОБА_2 . Однак, позивач стверджує, що станом на 15.04.2019 р. відповідачем не було надано у місячний строк відповідь на жоден рапорт від 25.01.2019 року. Позивач вказує, що є особою з обмеженими можливостями та має пільги на першочерговий розгляд свого звернення, однак вказані обставини залишені відповідачем поза увагою. На переконання позивача, ненадання відповіді на запитувану інформації є прямим фактом наявності моральних страждань у ОСОБА_1 , як у особи, чиї права були порушення незаконними діями/бездіяльністю з боку посадових осіб Національної академії внутрішніх справ.

У відзиві на позов Національна академія внутрішніх справ зазначає, що на рапорти ОСОБА_1 від 25.01.2019 р. відповідачем було підготовлено та направлено за адресою, що була зазначена в рапортах (49087, м. Дніпро, вул. Калинова, 61/324), відповідь та надано витребувану інформацію. Таким чином, відповідач вважає безпідставним позов та твердження позивача про протиправну бездіяльність Національної академії внутрішніх справ. Також відповідач стверджує про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди та ненадання позивачем доказів на підтвердження моральної шкоди.

14.05.2019 р. ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до розгляду на 10.06.2019 року.

28.05.2019 р. до суду надійшла заява від представника Національної академії внутрішніх справ про участь у судовому засіданні 10.06.2019 р. в Солом`янському районному суді м. Києва. Ухвалою суду від 31.05.2019 р. заяву представника Національної академії внутрішніх справ про участь особи у судовому засіданні у режимі відеоконференції задоволено частково та доручено Окружному адміністративному суду м. Києва проведення відеоконференції адміністративної справи №824/469/19-а.

В підготовче засідання 10.06.2019 р. з`явились позивач та представники відповідача. На обговорення учасників справи було покладено клопотання представника Національної академії внутрішніх справ від 28.05.2019 р. про передачу адміністративної справи №824/469/19-а за підсудністю до Окружного адміністративного суду м. Києва. Ухвалою суду від 10.06.2019 р. відмовлено у задоволені заяви представника відповідача про передачу адміністративної справи за підсудністю до Окружного адміністративного суду м. Києва.

За результатами підготовчого засідання ухвалою суду від 10.06.2019 р. закрито підготовче провадження у справі №824/469/19-а та призначено її до судового розгляду на 29.07.2019 року.

19.07.2019 р. до суду надійшла заява ОСОБА_1 про його участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції у Дніпропетровському окружному адміністративному суді. Ухвалою суду від 23.07.2019 р. заяву ОСОБА_1 про його участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції задоволено повністю.

В судове засідання 29.07.2019 р. з`явились позивач та представник відповідача. Після з`ясування фактичних обставин справи та дослідження доказів, позивач підтримав заявлений позов, в той час як представник відповідача заперечував проти його задоволення.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК №091802 ОСОБА_1 встановлена перша група інвалідності. (а.с. 8).

25.01.2019 р. ОСОБА_1 звернувся до Національної академії внутрішніх справ із рапортом №1 про надання розрахунку грошового забезпечення ректора Національної академії внутрішніх справ ОСОБА_2 за період з 07.11.2015 р. по 31.12.2018 р. за формою, що була надана позивачу відповідно до наказів №231 о/с та №243 о/с. Також, 25.01.2019 р. позивач звернувся до Національної академії внутрішніх справ із рапортом №2 про надання інформації щодо того, в якому підрозділі поліції проходив службу ОСОБА_2 , на якій посаді в органах поліції перебував до призначення його на посаду ректора Національної академії внутрішніх справ та отримання звання «генерал другого рангу поліції» та просив надати витяг з наказу про переведення ОСОБА_2 (а.с. 10).

Вказані рапорти були направлені відповідачу 26.01.2019 р. та вручені 31.01.2019 року. (а.с. 11)

08.02.2019 р. відповідачем складено лист на рапорти позивача від 25.01.2019 р., що підтверджується витягом з Журналу обліку вихідних документів до інших інстанцій Національної академії внутрішніх справ. (а.с. 55-60).

На рапорт №1 відповідач у листі від 08.02.20219 р. повідомив, що ректор Національної академії внутрішніх справ ОСОБА_2 у період з 07.11.2015 р. по 31.12.2018 р. отримав заробітну плату у сумі 289799 грн, а з 02.07.2016 р. отримував грошове забезпечення поліцейського. Надати розрахунок грошового забезпечення ректора академії за формою розрахункового листа працівника міліції неможливо, оскільки у працівників поліції передбачені інші складові грошового забезпечення. В той же час повідомлено, що сума грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат ректора академії ОСОБА_2 становить за 2016 рік (з 02.02.2016 р. по 31.12.2016 р.) - 660274 грн, за 2017 рік - 513803 грн, за 208 рік 556105 гривень.

На рапорт №2 відповідач у листі від 08.02.20219 р. повідомив, що ОСОБА_2 призначено ректором Національної академії внутрішніх справ відповідно до наказу МВС України від 11.11.2015 р. №2480 о/с згідно із штатним розписом від 07.11.2015 року. Указом Президента України №288/2016 від 02.07.2016 р. ректору Національної академії внутрішніх справ ОСОБА_2 , в порядку переатестування, присвоєно спеціальне звання генерала поліції 3 рангу. Указом Президента України №460/2016 від 14.10.2016 р. ректору Національної академії внутрішніх справ ОСОБА_2 , присвоєно спеціальне звання генерала поліції 2 рангу.

Судом встановлено, що спірні правовідносини полягають в перевірці дій Національної академії внутрішніх справ щодо розгляду рапортів ОСОБА_1 від 25.01.2019 року.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР, Законом України "Про інформацію" від 2 жовтня 1992 року N 2657-XII, Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 р. N 2939-VI.

До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення законодавства.

Згідно положень ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд перевіряє дотримання вказаних критеріїв суб`єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормами ст. 40 Конституції України, держава гарантує, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони та захисту інформації, врегульовано Законом України "Про інформацію" від 2 жовтня 1992 року N 2657-XII (далі - Закон №2657), Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 р. N 2939-VI

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону №2657 передбачено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 11 Закону №2657 визначено, що кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, врегульовано Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 р. N 2939-VI (далі - Закон №2939).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №2939 право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону №2939 доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно з ч. 2 ст. 19 та п.6 ч.1 ст. 14 Закону №2939 запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Водночас, питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон №393), який забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до ст.1 Закону №393 громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 3 Закону №393 регламентовано, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Згідно з положеннями ст. 5 Закону №393 звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Закону №393 органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Статтею 16 Закону №393 визначено, що скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

При цьому, згідно з ст. 18 Закону №393 передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Суд звертає увагу, що вимоги ст. 19 Закону №393 покладають на органи державної влади, їх працівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень обов`язок: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечити поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомити громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону №393 визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Таким чином, вказані норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, зобов`язують розпорядника інформації у визначені строки надати заявнику витребувану інформацію, при цьому не обмежуючи розпорядника інформації в обранні способу, в який може бути надана необхідна інформація.

Як вбачається з матеріалів справи 25.01.2019 р. ОСОБА_1 звернувся до Національної академії внутрішніх справ із рапортом №1 про надання розрахунку грошового забезпечення ректора Національної академії внутрішніх справ ОСОБА_2 за період з 07.11.2015 р. по 31.12.2018 р. за формою, що була надана позивачу відповідно до наказів №231 о/с та №243 о/с. Також, 25.01.2019 р. позивач звернувся до Національної академії внутрішніх справ із рапортом №2 про надання інформації щодо того, в якому підрозділі поліції проходив службу ОСОБА_2 , на якій посаді в органах поліції перебував до призначення його на посаду ректора Національної академії внутрішніх справ та отримання звання «генерал другого рангу поліції» та просив надати витяг з наказу про переведення ОСОБА_2 (а.с. 10).

Вказані рапорти були направлені відповідачу 26.01.2019 р. та вручені 31.01.2019 року.

08.02.2019 р. відповідачем складено лист на рапорти позивача від 25.01.2019 р., що підтверджується витягом з Журналу обліку вихідних документів до інших інстанцій Національної академії внутрішніх справ.

На рапорт №1 відповідач у листі від 08.02.2019 р. повідомив, що ректор Національної академії внутрішніх справ ОСОБА_2 у період з 07.11.2015 р. по 31.12.2018 р. отримав заробітну плату у сумі 289799 грн, а з 02.07.2016 р. отримував грошове забезпечення поліцейського. Надати розрахунок грошового забезпечення ректора академії за формою розрахункового листа працівника міліції неможливо, оскільки у працівників поліції передбачені інші складові грошового забезпечення. В той же час повідомлено, що сума грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат ректора академії ОСОБА_2 становить за 2016 рік (з 02.02.2016 р. по 31.12.2016 р.) - 660274 грн, за 2017 рік - 513803 грн, за 208 рік 556105 гривень.

Таким чином, судом встановлено, що за змістом листа Національної академії внутрішніх справ від 08.02.2019 р. позивачу надано вичерпну відповідь по суті порушених у рапорті №1 від 25.01.2019 р. питань, а тому позовні вимоги в цій частині позову не підлягають задоволенню.

На рапорт №2 відповідач у листі від 08.02.2019 р. повідомив, що ОСОБА_2 призначено ректором Національної академії внутрішніх справ відповідно до наказу МВС України від 11.11.2015 р. №2480 о/с згідно із штатним розписом від 07.11.2015 року. Указом Президента України №288/2016 від 02.07.2016 р. ректору Національної академії внутрішніх справ ОСОБА_2 , в порядку переатестування, присвоєно спеціальне звання генерала поліції 3 рангу. Указом Президента України №460/2016 від 14.10.2016 р. ректору Національної академії внутрішніх справ ОСОБА_2 , присвоєно спеціальне звання генерала поліції 2 рангу.

Водночас судом встановлено, що за змістом листа Національної академії внутрішніх справ від 08.02.2019 р. позивачу не було надано повної інформації по суті порушених у рапорті №2 від 25.01.2019 р. питань, а саме не повідомлено того, в якому підрозділі поліції проходив службу ОСОБА_2 , на якій посаді в органах поліції перебував до призначення його на посаду ректора Національної академії внутрішніх справ та отримання звання «генерал другого ранку поліції» та не надано витяг з наказу про переведення ОСОБА_2 .

Таким чином, відповідач допустив протиправну бездіяльність з приводу ненадання вказаної інформації, а тому суд задовольняє позовні вимоги в цій частині.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Національної академії внутрішніх справ моральної шкоди за незаконну бездіяльність у розмірі 1000000 грн суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями ч. 1 - 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 5 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ст. 10 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.97 р. (далі - Конвенція), кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Статтею 41 Конвенції передбачено, якщо Суд визнає факт порушення Конвенції або протоколів до неї і якщо внутрішнє право відповідної Високої Договірної Сторони передбачає лише часткове відшкодування, Суд, у разі необхідності, надає потерпілій стороні справедливу сатисфакцію.

Європейський суд з прав людини у справі «Шепеленки проти України», з приводу застосування статті 41 Конвенції, зазначив, що внаслідок подій, які призвели до встановлення порушення у цій справі, заявники вочевидь зазнали болю та страждань, і таку шкоду не може бути виправлено самим лише встановленням порушення. У зв`язку із чим, постановлюючи рішення на засадах справедливості, присудив заявникам відшкодування моральної шкоди у співрозмірному розмірі від завданої шкоди.

Статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно з 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

З урахуванням вказаного суд дійшов висновку, що оскільки в ході розгляду справи було встановлено протиправну бездіяльність Національної академії внутрішніх справ щодо ненадання ОСОБА_1 , особі з обмеженими можливостями, повної відповіді на рапорт №2 від 25.01.2019 р., позивач має право на відшкодування за рахунок Національної академії внутрішніх справ моральної шкоди.

Проте суд ураховує той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення. Тобто випливає висновок, що сам лише факт правопорушення має своїм наслідком спричинення моральної шкоди.

У зв`язку із наведеним, суд вважає безпідставними твердження відповідача щодо відсутності доказів завданих моральних страждань позивачу, оскільки сам факт допущення протиправної бездіяльності свідчить про порушення прав позивача, гарантованих Конституцією України, Конвенцією про захист прав і основоположних свобод та Законів України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР, "Про інформацію" від 2 жовтня 1992 року N 2657-XII, «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 р. N 2939-VI.

Однак, суд вважає, що визначення у позові 1000000 грн моральної шкоди не є співмірним завданій шкоді протиправною бездіяльністю Національної академії внутрішніх справ. Натомість, справедливою сатисфакцією за принципом справедливості за моральні страждання внаслідок допущеної бездіяльності суб`єктом владних повноважень, суд визначає моральну шкоду в розмірі 5000 грн, яка підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок Національної академії внутрішніх справ.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Позов підлягає частковому задоволенню, оскільки відповідачем доведено, що на рапорт ОСОБА_1 №1 від 25.01.2019 р. надано вичерпну відповідь по суті порушених питань. Однак, відповідачем не доведено правомірність дій щодо розгляду рапорту №2 позивача від 25.01.2019 р. та надання повної інформації з приводу поставлених питань.

Відповідно до ч.3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору, суд не вирішує питання про стягнення судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 9, 14, 72, 73, 77, 90, 139, 241, 250 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Національної академії внутрішніх справ щодо ненадання ОСОБА_1 письмової відповіді на рапорт №2 від 25.01.2019 року.

3. Зобов`язати Національну академію внутрішніх справ надати ОСОБА_1 письмову відповідь на рапорт №2 від 25.01.2019 року.

4. Стягнути з Національної академії внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 моральну шкоду за незаконну бездіяльність у розмірі 5000 гривень.

5. В решті позову відмовити повністю.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08.08.2019 року.

Найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач: Національна академія внутрішніх справ (площа Солом`янська, 1, м.Київ 35, 03035, ).

Суддя Брезіна Т.М.