Справа № 640/4946/19
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2019-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

08 серпня 2019 року справа №640/4946/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 )
доМіністерства охорони здоров`я України (далі по тексту - відповідач, МОЗ України)
треті особи1. Центральна міжвідомча експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України (далі по тексту - третя особа 1) 2. Державна служба України з надзвичайних ситуацій (далі по тексту - третя особа 2)
про1) визнання протиправною бездіяльності відповідача стосовно зволікання з розглядом скарги позивача від 03 березня 2018 року; 2) зобов`язання відповідача витребувати скаргу позивача від 03 березня 2018 року у Центральної міжвідомчої експертної комісії Міністерства охорони здоров`я України та МНС України; 3) зобов`язання відповідача розглянути скаргу позивача у відповідності до Закону України "Про звернення громадян"

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, оскільки вважає протиправною бездіяльність МОЗ України щодо розгляду його скарги.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі №640/4946/19 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання.

Відповідачем подано до суду письмовий відзив на адміністративний позов, у якому зазначено про відповідність своїх дій вимогам чинного законодавства, оскільки звернення (скарга) від 03 березня 2018 року до МОЗ України не надходило; відповідь на скаргу позивача від 03 серпня 2018 року, надано листом від 08 серпня 2018 року, у зв`язку із чим, предмет спору у даній справі відсутній; позивачем подано адміністративний позов із пропуском строку звернення до суду.

Третя особа 1 письмових пояснень з приводу позовних вимог до суду не надала.

Третьою особою 2 подано до суду письмові пояснення, у яких зазначено, що надання статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та спірних питань, що виникають під час розгляду документів для встановлення такого статусу, у тому числі надання правової оцінки експертним висновкам Київської РМЕК, знаходиться поза межами компетенції ДСНС України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення зокрема про: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Системний аналіз наведених норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить, що судовий захист прав, свобод або інтересів шляхом повного чи часткового задоволення адміністративного позову, можливий виключно відносно тієї особи, права, свободи або інтереси якої порушено з боку конкретного суб`єкта владних повноважень та за умови порушення її прав.

Під порушенням прав і свобод фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин слід розуміти ті негативні наслідки, що були спричинені рішенням органів влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб.

Конституційний Суд України своїм рішенням від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 визначивши зміст поняття "охоронюваний законом інтерес" та констатував, що в юридичних актах термін "інтерес", враховуючи його як етимологічне, так і загально соціологічне, психологічне значення, вживається у широкому чи вузькому значенні як самостійний об`єкт правовідносин, реалізація якого задовольняється чи блокується нормативними засобами.

Тобто, охоронювані законом інтереси - це інтереси певної особи (або групи осіб), які спираються на закон або випливають з інших правових норм і охороняються державою нарівні з правами.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач оскаржує бездіяльність відповідача щодо зволікання із розглядом його скарги від 03 березня 2018року.

Водночас, суд звертає увагу на те, що вказана скарга в матеріалах справи відсутня.

Досліджуючи матеріали справи, судом встановлено що листом від 07 березня 2018 року №14-10/17/237-18/6071 МОЗ України опрацьовано запит на публічну інформацію громадянина ОСОБА_2 від 23 лютого 2018 року та надано відповідь.

03 серпня 2018 року ОСОБА_1 подано скаргу до МОЗ України, у якій просив зобов`язати ОСОБА_3 спростувати офіційно недостовірну інформацію та повідомити про таке спростування ОСОБА_4

Листом від 08 серпня 2018 року №7.07-Ш-11290/9948-36, МОЗ України повідомлено позивача про те, що його скаргу направлено до Центральної міжвідомчої експертної комісії Міністерства охорони здоров`я України для розгляду та надання вичерпної відповіді.

11 жовтня 2018 року, МОЗ України листом №78.01/Т-14730/71, адресованим ОСОБА_2 у відповідь на звернення, яке надійшло на урядову "гарячу лінію" 05 березня 2018 року за №ТК-8593648 повідомлено, що 04 жовтня 2018 року на прийомі у заступника Міністра ОСОБА_5 були надані роз`яснення на всі питання, а тому факти, викладені у зверненні не відповідають дійсності.

Крім того, суд звертає увагу на те, що у відповіді на відзив позивачем зазначено, що 03 березня 2018 року, ОСОБА_1 скарги до МОЗ України не подавав та копію такої скарги до матеріалів справи не долучав вказавши, що останній раз, з вимогою розглянути скаргу від 03 серпня 2018 року, позивач звертався усно 04 жовтня 2018 року на особистому прийомі у ОСОБА_5 .

Таким чином, на думку суду, позивач не довів факту звернення до відповідача зі скаргою від 03 березня 2018 року.

У свою чергу, питання щодо розгляду скарги позивача від 03 серпня 2018 року в межах спірних правовідносин не досліджуються, оскільки предметом розгляду даної справи є саме скарга від 03 березня 2018 року.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Однак, суд звертає увагу, що позивачем не доведено будь-якими доказами, що поведінка відповідача щодо не здійснення розгляду скарги від 03 березня 2018 року порушує його права чи інтереси або перешкоджає їх реалізації, оскільки наявність такої скарги не доведена, тобто предмет спору відсутній, у зв`язку із чим, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірність своєї поведінки з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Щодо посилань відповідача на пропуск строку звернення до суду та залишення позовної заяви без розгляду, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Абзац другий частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Позивач зазначає, що з моменту останнього звернення до МОЗ України до дати подання позову сплинуло 5 місяців 14 днів, у зв`язку із чим строк звернення до суду не пропущений, однак, суд наголошує, що предметом даної справи є не триваюча бездіяльність, а саме бездіяльність щодо розгляду скарги від 03 березня 2018 року.

Частиною третьою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Разом із цим суд зазначає, що доведений вище факт відсутності у позивача порушеного права унеможливлює встановити момент його порушення та застосувати наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

Міністерство охорони здоров`я України (01601, м. Київ, вул. Грушевського, 7; ідентифікаційний код 00012925);

Центральна міжвідомча експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України (04075, м. Київ, смт. Пуща Водиця, вул. Лісова, 30; ідентифікаційний код не відомий);

Державна служба України з надзвичайних ситуацій (01601, м. Київ, вул. О. Гончара, 55а; ідентифікаційний код 38516849).

Суддя В.А. Кузьменко