Справа № 826/26881/15
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

07 серпня 2019 року

Київ

справа №826/26881/15

адміністративне провадження №К/9901/34039/18, №К/9901/34041/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шевцової Н.В.,

суддів: Кашпур О.В., Уханенка С.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 826/26881/15

за позовом ОСОБА_1

до Печерського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві, Головного управління Національної поліції у місті Києві,

третя особа: Печерське управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві

про визнання протиправними та скасування наказу, поновлення на роботі,

за касаційними скаргами ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції у м. Києві

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 січня 2017 року, ухвалену суддею Погрібніченко І.М.

та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року, прийняту у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кобаля М.І.,

У С Т А Н О В И В:

I. Суть спору

1. 10 грудня 2015 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Печерського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (далі - Печерське РУ ГУ МВС України в м. Києві, відповідач - 1), Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (далі - ГУ МВС України в м. Києві, відповідач - 2), Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві (далі - ГУ ДКСУ в м. Києві, відповідач - 3), Головного управління Національної поліції у місті Києві (далі - ГУ НП у м. Києві, відповідач - 4), третя особа: Печерське управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві (далі - Печерське УП ГУ НП у м. Києві, третя особа) у якому з врахуванням поданої 1 лютого 2016 року заяви про зміну (уточнення) позовних вимог просив:

1.1. визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві № 1021-о/с від 6 листопада 2015 року в частині звільнення з посади начальника сектору розкриття незаконних заволодінь автотранспортом відділу карного розшуку Печерського районного управління ГУ МВС України у м.Києві;

1.2. поновити на посаді начальника сектору розкриття незаконних заволодінь автотранспортом відділу карного розшуку Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу;

1.3. зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу;

2. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що наказ про його звільнення видано з порушенням вимог чинного законодавства про працю, ГУ УМВС України в м.Києві протиправно не було враховано подану позивачем заяву про прийняття на службу в поліцію, у відповідності до приписів пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про національну поліцію"(далі-Закон № 580-VIII).

3. Відповідачі - 2 та 4 позовні вимоги не визнали, посилаючись, що на адресу керівництва Головного управління Національної поліції у місті Києві не надходило жодного документа про бажання позивача бути прийнятим на службу в поліцію, а неприйняття на службу до поліції, до спливу терміну, визначеного "Прикінцевими та перехідними положеннями" Закону № 580-VIII є безальтернативною підставою для звільнення зі служби в органах внутрішніх справ.

4. Відповідач Печерське РУ ГУ МВС України в м.Києві та третя особа також заперечували проти задоволення позовних вимог, вказали на необхідність звільнення позивача в порядку визначеному "Прикінцевими та перехідними положеннями" Закону № 580-VIII та зазначили, що Печерське РУ ГУ МВС України в м.Києві перебуває в процесі ліквідації, а третя особа - не є самостійною юридичною особою та входить до складу ГУ НП у м.Києві.

5. ГУ ДКСУ в м.Києві надав пояснення про те, що вони не є учасниками спірних правовідносин та просили це врахувати при прийнятті рішення у справі.

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи

6. Наказом ГУ МВС України у місті Києві №125-о/с від 23 лютого 2015 року позивача призначено на посаду начальника сектору розкриття незаконних заволодінь автотранспорту відділу карного розшуку Печерського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві.

7. Відповідно до наказу Печерського РУ ГУ МВС України у місті Києві № 68 від 30 жовтня 2015 року позивачу було надано чергову відпустку за 2015 рік з 12 жовтня по 12 листопада 2015 року, на підставі його рапорту.

8. 5 листопада 2015 року позивач на ім`я начальника ГУ МВС України в м. Києві склав рапорт про переведення його на рівнозначну посаду на службу до Національної поліції.

9. 6 листопада 2015 року Наказом ГУ МВС України у місті Києві №1021-о/с капітана міліції ОСОБА_1 , начальника сектору розкриття незаконних заволодінь автотранспорту відділу карного розшуку Печерського районного управління звільнено з 6 листопада 2015 року в запас Збройних сил України (з постановкою на військовий облік), згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України № 580-VIII та відповідно до підпункту "г" (через скорочення штатів) пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

10. 07 грудня 2015 року позивач отримав трудову книжку.

ІІІ. Рішення судів у цій справі та мотиви їх ухвалення

11. 20 січня 2017 року постановою Окружного адміністративного суду м. Києва, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

11.1. Визнано протиправною бездіяльність ГУ НП у місті Києві щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 від 5 листопада 2015 року.

11.2. Зобов`язано ГУ НП у місті Києві призначити ОСОБА_1 на службу до органів національної поліції у відповідності до пункту 9 розділу ХІ Закону № 580-VIII від 2 липня 2015 року на підставі рапорту від 5 листопада 2015 року.

11.3. В решті позовних вимог відмовлено.

12. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку що ГУ МВС України в м.Києві при звільненні позивача було дотримано всіх умов, визначених розділом ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 580-VIII, тому вимога позивача про визнання протиправним та скасування наказу ГУ МВС України в місті Києві № 102-о/с від 6 листопада 2015 року, в частині звільнення позивача з посади начальника сектору розкриття незаконних заволодінь автотранспортом відділу карного розшуку Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві задоволена бути не може. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що із аналізу постанов Кабінету Міністрів України №641 та №730, а також норм законів України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-XII, «Про національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII, Положення про Національну поліцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 877 та Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 878, фактично відбулося не припинення державою виконання функцій ліквідованого органу, а покладання виконання його функцій на інший новостворений орган, зокрема, в місті Києві функції ГУ МВС України в м.Києві та Печерського РУ ГУ МВС України в м.Києві фактично здійснюються ГУ НП у місті Києві. Отже, за висновком суду, у роботодавця (держави) виник обов`язок щодо працевлаштування працівників ГУ МВС України в м.Києві та Печерського РУ ГУ МВС України в м.Києві. Застосовуючи частину 2 статті 11 КАС України, суд першої інстанції визнав протиправною бездіяльність ГУ НП у місті Києві щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 від 5 листопада 2015 року та зобов`язав ГУ НП у місті Києві призначити на службу до органів національної поліції у відповідності до пункту 9 розділу ХІ Закону № 580-VIII від 2 липня 2015 року № 580-VIII на підставі рапорту від 05 листопада 2015 року.

13. Відмовляючи в іншій частині позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач в правовідносинах з приводу проходження публічної служби в органах поліції з ГУ НП у місті Києві не перебував та посад не займав, а тому вимоги щодо виплати працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу та поновлення на роботі задоволеними бути не можуть.

14. 26 квітня 2017 року постановою Київського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ГУ НП у м. Києві задоволено частково.

14.1. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2017 року скасовано.

14.2. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

14.3. Визнано протиправним та скасовано наказ начальника ГУ МВС України в місті Києві № 1021-о/с від 06 листопада 2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника сектору розкриття незаконних заволодінь автотранспортом відділу карного розшуку Печерського районного управління ГУ МВС України в м.Києві..

14.4. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника сектору розкриття незаконних заволодінь автотранспортом відділу карного розшуку Печерського районного управління ГУ МВС України в місті Києві з 6 листопада 2015 року.

14.5. Стягнуто з ГУ МВС України в місті Києві на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 69 589 грн. (шістдесят дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят дев`ять) 52 копійок.

14.6. Зобов`язано ГУ МВС України в місті Києві розглянути рапорт поданий 05.11.2015 року ОСОБА_1 про переведення до Національної поліції.

14.7. Зобов`язано ГУ НП у місті Києві розглянути кандидатуру ОСОБА_1 у відповідності до порядку, передбаченого розділом VI та пунктом 9 Розділу ХІ Закону № 580-VIII.

14.8. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

15. Частково задовольняючи апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у м. Києві та скасовуючи постанову першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування наказу ГУ МВС справ України в місті Києві № 102-о/с від 6 листопада 2015 року в частині звільнення позивача, поновлення його на посаді та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу є обґрунтованими і такими що підлягають задоволенню, оскільки саме цей орган не вжив заходів щодо належного розгляду рапорту позивача від 05 листопада 2015 року та не довів правомірність прийнятого наказу. Також суд апеляційної інстанції застосовав положення частин першої та другої статті 195 КАС України та виходячи за межі доводів апеляційної скарги дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог про стягнення на користь позивача середнього заробітку (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу з ГУ МВС України в місті Києві, а не з ГУ ДКСУ в місті Києві в розмірі 69 589 грн. 50 копійок.

16. Відмовляючи в задоволенні іншої частини позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з відсутності протиправної бездіяльності ГУ НП в м.Києві, оскільки бездіяльність щодо не розгляду рапорту позивача від 05 листопада 2015 року допустив ГУ МВС України в м.Києві..

ІV. Касаційне оскарження

17. 15 травня 2017 року у Вищому адміністративному суді України зареєстровано касаційну скаргу позивача.

18. У касаційній скарзі позивач посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права та вказує, що апеляційний суд помилково поновив його на посаді начальника сектору розкриття незаконних заволодінь автотранспортом відділу карного розшуку Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві, оскільки на даний час Печерське РУ ГУ МВС України в м. Києві припинило свою діяльність у зв`язку із ліквідацією. Вважає, що його слід поновити на посаді начальника сектору розкриття незаконних заволодінь автотранспортом відділу карного розшуку Печерського РУ ГУ НП у місті Києві. Враховуючи наведене просить суд скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги позивача в повному обсязі.

19. 15 травня 2017 року у Вищому адміністративному суді України зареєстровано касаційну скаргу ГУ НП в м.Києві. -

20. У касаційній скарзі відповідач посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права., зазначає про необгрунтованість висновку суду про те, що органи внутрішніх справ було реорганізовано, а новостворений орган - Національна поліція України є правонаступником міліції. Вказує, що судами неповно з`ясовані обставини щодо написання позивачем рапорту та дослідження його змісту, зроблений невірний висновок про необхідність переведення працівників міліції з органів внутрішніх справ та обов`язкове їх працевлаштування - прийняття на службу в поліцію при наявності бажання у останніх, а також невірно розраховано грошового забезпечення за час вимушеного прогулу. Просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

21. 16 травня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України у складі судді Мойсюк М.І. відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ГУ НП в м.Києві.

22. 21 червня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України у складі судді Мойсюк М.І. відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача.

23. 5 липня 2017 року ГУ ДКСУ в м.Києві подав до суду письмові пояснення на касаційні скарги в яких вказує, що спірні правовідносини виникли виключно між ОСОБА_1 та ГУ НП у м. Києві, ГУ МВС України у м. Києві, тому просить врахувати при розгляді справи надані пояснення.

24. На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (набрав чинності 15 грудня 2017 року) касаційні скарги передані до Верховного Суду.

25. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад суду: Білоус О.В. - головуючий суддя, судді: Желтобрюх І.Л., Стрелець Л.Г.

26. 5 червня 2019 року на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 31 травня 2019 року № 561/0/78-19 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

27. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад суду: Шевцова Н.В. - головуючий суддя, судді: Кашпур О.В., Уханенко С. А.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

28. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

29. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

30. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

31. Згідно з частиною другою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

32. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

33. Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки регулюється Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-XII "Про міліцію" (далі - Закон № 565-XII), в редакції чинній на момент виникнення правовідносин.

34. Відповідно до статті 18 вказаного Закону № 565-XII, порядок та умови проходження служби в міліції регламентується Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114 ( далі - Положенням № 114), згідно з пунктом 8 якого дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема у зв`язку зі скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі.

35. За приписами пункту 64 "г" Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

36. Згідно абзацу 1 пункту 24 Положення № 114 у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік.

37. На момент розгляду цієї справи Закон № 565-ХІІ "втратив чинність та вступив у дію Закон України від 02 липня 2015 року № 580-VІІІ "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VІІІ).

38. Відповідно до пункту 1 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 580-VIII, він набирає чинності через три місяці з дня наступного за днем його опублікування, крім: 1) пунктів 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 розділу XI "Прикінцеві та Перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування; 2) частини сьомої статті 15 та частини п`ятої статті 21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року.

39. Закон № 580-VIII опублікований в газеті Голос України 6 серпня 2015 року за № 141-142 і набрав чинності 7 листопада 2015 року.

40. Враховуючи викладене, пункти 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17- 18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 580-VIII набрали законної сили з 7 серпня 2015 року.

41. Згідно з пунктом 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 580-VIII, з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

42. За правилом встановленим пунктом 9 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

43. Пунктом 10 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII обумовлено, що працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

44. Відповідно до пункту 64 "г" Положення № 114 звільнення у зв`язку із скороченням штатів допускається лише при відсутності можливості подальшого використання на службі.

45. Пунктами 9, 10, 11 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 580-VIII" передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону, можуть були прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції. Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або неприйняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

46. Статтею 351 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

VІ ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

47. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, згідно зі статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

48. Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з 2004 року та його було звільнено наказом ГУ МВС України в місті Києві від 6 листопада 2015 року № 1021-о/с згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII та підпункту «г» пункту 64 Положення №114 ( у зв`язку із скороченням штатів).

49. Верховний Суд, аналізуючи приписи пункту 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII, зауважує, що працівнику міліції, який виявив бажання проходити службу в поліції, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону, гарантоване право бути прийнятим на службу до поліції за умови його відповідності вимогам до поліцейських та надання згоди на призначення на дану посаду, або у разі успішного проходження конкурсу.

50. Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження служби, а навпаки, виявив бажання проходити службу в поліції, подавши відповідний рапорт від 6 листопада 2015 року, тобто упродовж трьох місяців з дня опублікування Закону № 580-VIII виявив бажання проходити службу в органах поліції, що підтверджується копією його рапорту долученим до матеріалів справи ГУ МВС України в м.Києві.

51. Проте після отримання рапорту ГУ МВС України в м.Києві не було ознайомлено позивача із переліком усіх наявних вакантних посад в Національній поліції, які відповідають його кваліфікації та не була встановлена наявність чи відсутність можливості подальшого використання.

52. Верховний Суд зазначає, що звільнення особи за підпунктом "г" пункту 64 Положення №144, тобто у зв`язку із скороченням штатів допускається лише при відсутності можливості подальшого використання особи на службі.

53. Враховуючи, що можливість подальшого використання позивача на службі ГУ УМВС України в м.Києві не досліджено, Верховний Суд погоджується з висновками апеляційного суду про незаконність наказу про його звільнення.

54. При цьому Верховний Суд зауважує, що згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 17 жовтня 2011 року у справі № 21-327а11, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

55. Судами попередніх інстанцій установлено, що відповідачами не вирішено питання щодо можливості проходження позивачем служби в поліції, волевиявлення про намір якого було заявлено позивачем у поданому 06 листопада 2015 року рапорті.

56. Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги щодо поновлення позивача на посаді начальника сектору розкриття незаконних заволодінь автотранспортом відділу карного розшуку Печерського УП ГУ НП у місті Києві та погоджується з рішенням суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог, оскільки відповідно до абзацу 1 пункту 24 Положення №114 у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді, а не у новоствореному органі.

57. Таким чином, Верховний Суд вважає обгрунтованими висновки суду апеляційної інстанції, який з метою повного та всебічного захисту порушених прав позивача, спричиненого незаконними звільненням, поклав на ГУ НП в м.Києві обов`язок розглянути кандидатуру позивача для зайняття посади за приписами до п. 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» у Головному управлінні Національної поліції у місті Києві, відповідно до поданого ним рапорту.

58. Отже доводи касаційних скарг не спростовують висновків апеляційного суду в частині звільнення позивача та поновлення його на посаді , а тому підстави для їх задоволення в цій частині відсутні.

59. Щодо позовних вимог про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, Верховний Суд зауважує наступне.

60. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові від 14 січня 2014 року по справі № 21-395а13, суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку №114.

61. Апеляційний суд постановивши рішення про скасування наказу про звільнення позивача зі служби та поновивши його на посаді обгрунтовано дійшов висновку, що позивачу має бути присуджено середній заробіток за час вимушеного прогулу.

62. Разом з тим, приймаючи рішення про стягнення з ГУ МВС України в м.Києві на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 69 589 гривен 52 копійки, суд апеляційної інстанції не здійснив розрахунку цієї суми, відповідно до вимог Положення №114 не зазначив докази, на підставі яких суд дійшов такого висновку та не обгрунтував чому виплату за час вимушеного прогулу має здійснити саме ГУ МВС України в м.Києві, враховуючи, що позивача поновлено на посаді у Печерському РУ ГУ МВС України в м.Києві.

63. У зв`язку із не встановленням наведених фактів та задоволенням позову в цій частині вимог судом апеляційної інстанції порушені норми процесуального права, які призвели до прийняття необґрунтованого судового рішення і не можуть бути перевірені та усунуті судом касаційної інстанції.

64. При цьому Верховний Суд зазначає, що діє в межах повноважень визначених статтею 341 КАС України, частиною другою якої встановлено, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

65. Таким чином, Верховний Суд приходить до висновку, що постанова апеляційного суду у частині позовних вимог про стягнення на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

VІІ Судові витрати

66. З огляду на результат касаційного розгляду справи судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції у м. Києві - задовольнити частково.

2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року в частині стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на корить ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 69589 гривень 52 копійки - скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

3. В іншій частині постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2017 року, у не скасованій апеляційним судом частині, у справі № 826/26881/ залишити без змін.

4. Судові витрати розподілу не розподіляються.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і не оскаржується.

Головуючий суддя Н.В. Шевцова

Судді О.В. Кашпур

C.А. Уханенко