Справа № 640/4853/19
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2019-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

09 серпня 2019 року № 640/4853/19
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доМіністерства оборони України Київського міського військового комісаріату
провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просив суд:

- визнати протиправною відмову Міністерства оборони України в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №499 від 28 травня 2008 року «Про затвердження Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності, військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призначених на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» та статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оформлене пунктом 49 протоколу від 23 листопада 2018 року №117;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно направити документи ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів Міністерству оборони України;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при ЛНА на ЧАЕС відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №499 від 28 травня 2008 року «Про затвердження Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності, військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призначених на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» та статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у сумі 154596,60 грн. та надіслати рішення про призначення одноразової грошової допомоги до Київського міського військового комісаріату для видання наказу про виплату такої допомоги.

- зобов`язати Міністерство оборони України надати до суду звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що право на одноразову грошову допомогу у нього виникло після встановлення йому ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації аварії в 30-км зоні ЧАЕС у складі екіпажу вертольоту Ми-8, що підтверджується довідкою МСЕК від 29 березня 2010 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 березня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення у часників справи (у письмовому провадженні).

Представник Міністерства оборони України у відзиві заперечив проти задоволення позовних вимог, вказавши про правомірність відмови у нарахуванні та виплаті позивачу вказаної грошової допомоги, оскільки позивачу ІІ група інвалідності встановлена 23 березня 2010 року, а звернення до Київського міського військового комісаріату мало місце 15 серпня 2018 року, тобто з простроченням трирічного строку після встановлення групи інвалідності, та тримісячного строку для звернення з вимогою про виплату такої допомоги, як це встановлено пунктом 6 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Представник відповідача 2 - Київського міського військового комісаріату надав відзив, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог, виходячи з того, що Київським міський військовим комісаріатом вчинено усі дії, передбачені чинним законодавством, для встановлення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як зазначено позивачем в позовній заяві та не заперечується відповідачами, позивач в період з 05 травня 1986 року по 27 травня 1986 року виконував службові обов`язки по ліквідації аварії в 30-км зоні ЧАЕС у складі екіпажу вертольоту Ми-8. Дані обставини підтверджуються витягом з особової справи позивача від 22 березня 2000 року №571.

Підполковника ОСОБА_1 28 квітня 2000 року звільнено з військової служби в запас за підпунктом «в» пункту 65 (за станом здоров`я) з посади начальника штабу першого заступника командира вертольотної єскадрільї в/ч НОМЕР_1 .

Київською обласною медико-соціальною експертизою 29 березня 2010 року при первинному огляді позивачу встановлено ІІ групу інвалідності довічно у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Дана обставина підтверджується довідкою до акта МСЕК серії ААА №117629 від 29 березня 2010 року.

Позивач 09 серпня 2018 року звернувся до Київського міського військового комісаріату з заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи.

Міністерство оборони України листом від 13 грудня 2018 року відмовило в задоволенні заяви позивача, посилаючись на те, що ОСОБА_1 групу інвалідності встановлено до 01 січня 2014 року, тобто до набуття чинності нової редакції статті 16 Закону України «Про соціальний а правовий захист військовослужбовців ті членів їх сімей».

Вважаючи підстави не виплати одноразової грошової допомоги необґрунтованими, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин, тобто на момент звернення за призначенням одноразової грошової допомоги).

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України від 20 грудня 1991 №2011-ХІІ (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 5 частини другої статті 16 цього Закону передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Наведені норми законодавства України свідчать про те, що право на отримання одноразової грошової допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, незалежно від часу настання інвалідності.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року №21-446а14, від 21 квітня 2015 року №21-135а15, від 10 березня 2015 року №21-563а14.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами частини п`ятої статті 17 Конституції України обумовлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до статті 41 Закону № 2232-XII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Частиною другою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час встановлення позивачу інвалідності 2 групи) передбачалося, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

На час подання позивачем заяви щодо виплати одноразової грошової допомоги (станом на 09 серпня 2018 року), механізм розгляду таких заяв та механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності визначався постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 встановлено, що особи, які до набрання чинності Порядку, затвердженого цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Судом встановлено, що позивач отримав право на призначення вказаної допомоги з 22 березня 2010 року, а тому має право на її призначення та виплату відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 (надалі-Порядок № 499).

Абзацом 7 підпункту 2 пункту 2 зазначеного Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) передбачено, що одноразова грошова допомога військовослужбовцям та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби, зокрема інвалідам II групи, виплачується у розмірі 30-місячного грошового забезпечення.

Суд, зазначає, що подання позивачем заяви до Військового комісаріату Київського МВК та доданих до неї документів повністю узгоджується із вимогами пункту 3 Порядку № 499.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що згідно з частиною восьмою статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, що діяла на час звернення позивача з заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги) особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

09 серпня 2018 року позивач звернувся до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому інвалідності з 22 березня 2010 року.

Тобто, з дня встановлення інвалідності до дня звернення позивача з заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 пройшло більше ніж три роки. Вказана позиція стосовно таких обставин висвітлена в постанові Сьомого апеляційного суду по справі №0240/3692/18-а.

Таким чином, позивачем своєчасно не реалізовано його право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, а тому, на думку суду, відповідач Міністерство оборони України цілком правомірно відмовило ОСОБА_1 у її призначенні та виплаті.

Відповідно до частин першої-другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В той же час, дослідивши матеріали справи, суд зазначає, що позовні вимоги до ІНФОРМАЦІЯ_1 є передчасними, з огляду на вищезазначене та те, що Київський міський військовий комісаріат документи для призначення одноразової грошової допомоги до Міністерства оборони України направив. Здійснення виплати одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІ групи, може бути лише після прийняття відповідного рішення Міністерством оборони України та перерахування коштів головним розпорядником коштів Міністерством оборони України на рахунок Київського МВК для подальшої виплати цих коштів особам, щодо яких прийнято рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, а тому позовні вимоги до Київського міського військового комісаріату задоволенню не підлягають також.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 72 вказаного Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 73 вказаного Кодексу).

За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на все викладене вище, з урахуванням встановлених фактів, суд вважає, що в даній справі відсутні обставини, за наявності яких необхідно було б з метою захисту прав позивача визнати протиправним рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 23 листопада 2018 року №117 п. 49 та зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу як особі звільненій з військової служби, у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 30-місячного грошового забезпечення на дату встановлення інвалідності, а саме 22 березня 2010 року.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 2, 77, 242-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко