Справа № 631/1081/18
Суддя: Трояновська Т. М.
Дата ухвалення: 2019-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

номер провадження 2-а/631/27/19
справа 631/1081/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2019 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Трояновської Т.М.,

за участю секретаря судового засідання - М`ячиної Ю.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Штець В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до виконуючого обов`язки начальника Волинської митниці Державної фіскальної служби України Шелігацького Євгенія Сергійовича про оскарження дій суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області з адміністративним позовом до виконуючого обов`язки начальника Волинської митниці Державної фіскальної служби України Шелігацького Євгенія Сергійовича, в якому просила суд скасувати постанову, винесену відповідачем 19 вересня 2018 року в справі про порушення митних правил № 4974/20500/18 про накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 8500 гривень за вчинення порушення митних правил, передбаченого частиною 3 статті 470 Митного кодексу України, та зарити провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 531 Митного кодексу України, у зв`язку із відсутністю в її діях ознак порушення митних правил.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 19 вересня 2018 року виконуючий обов`язки начальника Волинської митниці Державної фіскальної служби України Шелігацький Євгеній Сергійович виніс постанову у справі про порушення митних правил № 4974/20500/18, відповідно до якої визнав позивача винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною 3 статті 470 Митного кодексу України та наклав адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 8500 гривень. Підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності стало те, що 05.05.2018 року о 17 годині 07 хвилин нею начебто ввезено автомобіль марки «SUBARU FORESTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Литва), номер кузова НОМЕР_2 , для особистого користування з метою транзиту по смузі «зелений коридор» через митний пост «Яготин» Волинської митниці Державної фіскальної служби України на митну територію України та перевищено встановлений статтею 95 Митного кодексу України строк транзитного перевезення для автомобільного транспорту - 10 діб.

Як зазначила позивач, оскаржувана постанова винесена відповідачем без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, без доведення складу даного правопорушення, а також із порушенням принципів законності та презумпції невинуватості, оскільки вказаного порушення вона не здійснювала, ніякого автомобіля на митну територію України не ввозила й не мала можливості ввезти, оскільки не вміє керувати транспортним засобом та не має посвідчення водія. Позивач відмітила, що дійсно 05.05.2018 року разом із подругою - ОСОБА_2 перетинала державний кордон України через митний пост «Яготин» Волинської митниці Державної фіскальної служби України, але як пасажир транспортного засобу «SUBARU FORESTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кермом якого був інший, раніше не знайомий їм, чоловік. При розгляді справи про адміністративне правопорушення, позивач письмово повідомляла відповідача про наведені обставини та заявила клопотання про надання пояснень свідком ОСОБА_2 , яка була безпосереднім очевидцем подій, проте її пояснення відповідачем не були взяті до уваги, а клопотання про допит свідка проігнороване.

На думку позивача, вказані вище обставини відповідно до статті 531 Митного кодексу України є підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі.

24 жовтня 2018 року на адресу суду надійшов відзив, підписаний представником Волинської митниці Державної фіскальної служби України М. Ігнатьєвим, що діє на підставі довіреності від 02.10.2018 року № 1021/03-70-10/12, та був зареєстрований за вхідним №5180/18-вх (а.с. 31 - 38). У відзиві зазначено, що митницею правильно вирішено питання щодо кваліфікації дій ОСОБА_1 , оскільки у діях останньої встановлено ознаки порушення митних правил за частиною 3 статті 470 Митного кодексу України, а постанова винесена з дотриманням вимог чинного законодавства України та в межах строку, передбаченого статтею 467 Митного кодексу України. Представником митниці вказано, що за результатами моніторингу дотримання вимог митного режиму транзиту та з інформації, що містить АСМО «Інспектор» та ЄАІС було встановлено, що 05.05.2018 року о 17 годині 07 хвилин громадянкою України ОСОБА_1 ввезено автомобіль марки «SUBARU FORESTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Литва), номер кузова НОМЕР_2 , для особистого користування з метою транзиту по смузі «зелений коридор» через митний пост «Яготин» Волинської митниці Державної фіскальної служби України на митну територію України та перевищено встановлений статтею 95 Митного кодексу України строк транзитного перевезення для автомобільного транспорту, який закінчився 15.05.2018 року.

Під час проведення митних формальностей при вивезенні вищевказаного автомобіля на митну територію України позивачу було роз`яснено положення статті 95 Митного кодексу України та попереджено про адміністративну відповідальність за порушення терміну транзиту.

Як зазначив представник митниці, ОСОБА_1 будучи викликаною листом від 11.06.208 року № 7060/20/03до-70-61/36 до Волинської митниці Державної фіскальної служби України для надання відповідних пояснень щодо порушення термінів транзитного переміщення автомобіля не прибула. За даним фактом посадовою особою Волинської митниці Державної фіскальної служби України складено протокол про порушення митних правил від 03.09.2018 року № 4974/20500/18 за ознаками правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 470 Митного кодексу України та призначено розгляд справи на 19 вересня 2019 року о 10 годині 00 хвилин.

На думку представника відповідача, Волинською митницею Державної фіскальної служби України вчинено всіх можливих дій для з`ясування фактів та обставин, що мали значення при визначенні міри відповідальності ОСОБА_1 за порушення митних правил, але останньою так й не були надані докази на підтвердження наявності умов для звільнення від відповідальності за вказане порушення митних правил.

Також представник митниці у своєму відзиві звернув увагу суду на положення пункту 19 Постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503 - ХІІ «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон» в контексті того, що громадянин України повинен надійно зберігати свій паспорт та відмітив, що під час митного оформлення був внесений адрес громадянки ОСОБА_1 якій не вказується у паспорті громадянина України для виїзду за кордон.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 представник Волинської митниці Державної фіскальної служби України просив відмовити та здійснювати розгляд справи за участі представника митниці.

Скориставшись своїм правом, передбаченим статтею 182 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач, ОСОБА_1 через канцелярію суду надала відповідь на відзив, яка була зареєстрована за вхідним № 5985/18-вх від 23.11.2018 року, зазначивши, що обставини, викладені у відзиві представника митниці не відповідають дійсності, оскільки вона разом зі свідком ОСОБА_2 18.09.2019 року прибули до Волинської митниці Державної фіскальної служби України для участі у розгляді адміністративного матеріалу та наданні пояснень, проте справа була розглянута за її відсутності, ніякі пояснення не заслуховувались та не бралися до уваги, чим були порушенні її права на захист. Крім того, позивач наголосила, що посилаючись на пункт 9 розділу І Правил митного контролю України та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 року № 1118, представником відповідача не надано копій документів, що підтверджують її право власності на ввезений на територію України автомобіль марки «SUBARU FORESTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Литва), номер кузова НОМЕР_2 , або надають право користування ним, як і не зазначено документів, на підставі яких автомобіль був ввезений на територію України. ОСОБА_1 також звернула увагу на Витяг з даних Диспетчера ЗМК по пасажирському пункту пропуску, який наданий представником відповідача разом із відзивом, відповідно до якого 05.05.2018 року о 14 годині 37 хвилин 09 секунд автомобіль марки «SUBARU FORESTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Литва), номер кузова НОМЕР_2 намагався ввезти на територію України громадянин ОСОБА_3 , якому було відмовлено у пропуску і він повернувся на суміжну сторону. Як зазначила позивач, цей чоловік пізніше й перевозив їх через митний пост на цьому автомобілі, використавши її особисті дані (а.с. 54 - 56).

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник - адвокат Штець В.М. позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, надавши пояснення аналогічні тим, що містяться у позові та відзиві на позовну заяву.

Так, позивач пояснила, що ніякого відношення до ввозу на митну територію України автомобіля марки «SUBARU FORESTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Литва), номер кузова НОМЕР_2 , вона не має. Зазначений автомобіль був ввезений невідомим чоловіком з використання її особистих даних та документів при наступних обставинах. Вирішивши відпочити вперше за кордоном, позивач разом із подругою - ОСОБА_2 вирішили поїхати до Польщі з туристичною метою. Вранці 05 травня 2018 року на рейсовому автобусі сполученням «Харків - Київ - Варшава», вони здійснили перетин державного кордону України через митний пост «Яготин» Волинської митниці Державної фіскальної служби України в бік Республіки Польща. На контрольно - пропускному пункті польського кордону їх з подругою та ще одну дівчину запитали про мету візиту та наявні з собою грошові кошти, після чого представник прикордонної служби запросив усіх пройти з ним до приміщення КПП для проведення бесіди. Як зазначила ОСОБА_1 за результатами розмов, їм було відмовлено у в`їзді на територію Польської Республіки через недостатність коштів, про що були видані відповідні рішення. Пояснивши, що пересуватися по території між двома прикордонними пунктами пропуску пішки заборонено, представник польської прикордонної служби запропонував перевезти їх на автомобілі, який прямував з території Польщі до України. Після чого, він посадив їх до автомобілю темно зеленого кольору марки «SUBARU FORESTER», що стояв на майданчику біля контрольно - пропускного пункту, віддавши водію їх паспорта. Позивач наголосила, що це був той самий автомобіль, який, як вияснилось згодом, був ввезений на митну територію України на її ім`я.

На зазначеному автомобілі вони поїхали до українського кордону, де водій на ім`я ОСОБА_3 вийшов з машини з документами та пішов до приміщення контрольно - пропускного пункту. Через деякий час водій повернувся до автомобіля та пояснив, що їм необхідно знову повернутись до польського кордону та почекати, а також він запитав адресу проживання позивача, посилаючись на те, що адрес потрібен формально, для перетину кордону. Через деякий час, вони на автомобілі знову під`їхали до українського кордону, де їм запропонували вийти з автомобіля для перевірки документів. Після перевірки документів, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 віддали паспорта, вони сіли до автомобіля та в`їхали на територію України.

ОСОБА_1 також акцентувала увагу суду на те, що ніколи не отримувала посвідчення водія та взагалі не має навичок керування транспортними засобами, у тому числі автомобілями, а також на те, що проїхавши через державний кордон України та відповідно митний пост на рейсовому автобусі, але не заїхавши на територію Республіки Польщі, вона не мала жодної можливості придбати або взяти у користування на території між двома прикордонними пунктами пропуску будь - якого автомобілю (у тому числі з реєстрацією у Республіці Литва) та ввезти його на територію України з порушенням митних правил.

Зазначені фактичні обставини та пояснення залишилися поза увагою під час розгляду відповідачем матеріалів справи про порушення митних правил, як й клопотання про допит свідка ОСОБА_2 , хоча позивач особисто приїжджала до Волинської митниці Державної фіскальної служби України для розгляду справи.

Також позивач зазначила, що за фактом використання її особистих даних для ввезення на територію України транспортного засобу марки «SUBARU FORESTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Литва), номер кузова НОМЕР_2 , вона зверталася до органів Національної поліції України з заявою про внесення відповідних даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань, проте ніякої інформацію з цього приводу досі не отримала.

Відповідач, виконуючий обов`язки начальника Волинської митниці Державної фіскальної служби України Шелігацький Євгеній Сергійович будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідно до положень статтей 124 - 127, частини 1 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України, в судове засідання не з`явився.

На електронну адресу суду представник Волинської митниці Державної фіскальної служби України - Ігнатьєв М.М. направив клопотання, зареєстроване за вхідним № ЕП - 953/18 - вх. від 03.12.2018 року, відповідно до якого просив розгляд справи проводити без участі представника Волинської митниці Державної фіскальної служби України, зазначивши, що адміністративний позов ОСОБА_1 не визнають, вважають його повністю безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню (а.с. 66).

Суд з цього приводу вважає за необхідне зазначити, що провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення осіб до адміністративної відповідальності відноситься до категорії термінових адміністративних справ і розглядаються з урахуванням положень § 2 Глави 11 Розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до частин 2 та 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Аналогічні приписи містить й частині 3 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючи до уваги той факт, що судом створені необхідні умови для реалізації відповідачем по справі своїх процесуальних прав на участь у розгляді справи в суді, враховуючи, відсутність підстав для визнання явки відповідача обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача.

Вислухавши пояснення позивача та її представника, вивчивши подані та витребувані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

В силу положень частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Положеннями частини 1 статті 529 Митного кодексу України встановлено, що постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності викладені у статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

Під час розгляду справи судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 03 вересня 2018 року головним державним інспектором ВМО № 2 митного посту «Яготин» Волинської митниці Державної фіскальної служби України Мрочко Валерієм Михайловичем складено протокол про порушення митних правил № 4979/20500/18, зі змісту якого слідує, що за результатами моніторингу дотримання громадянами вимог митного режиму транзиту та з інформації, що міститься в АСМО «Інспектор» та ЄАІС встановлено, що 05.05.2018 року о 17 годині 07 хвилин громадянкою України ОСОБА_1 ввезено автомобіль марки «SUBARU FORESTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Литва), номер кузова НОМЕР_2 , для особистого користування з метою транзиту по смузі «зелений коридор» через митний пост «Яготин» Волинської митниці Державної фіскальної служби України на митну територію України, відповідно до частини 1 статті 381 Митного кодексу України та у іншій митний режим згідно законодавства не поміщений. Термін вивезення вищевказаного автомобіля з митної території України закінчився 15.05.2018 року, чим остання перевищила встановлений Митним кодексом України строк доставки транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, до митного органу призначення терміном більше ніж на 10 діб, зазначивши, що такі дії містять ознаки порушення митних правил, передбаченого частиною 3 статті 470 Митного кодексу України.

Зазначений протокол був складений у відсутності ОСОБА_1 та зазначено, що розгляд справи відбудеться 19 вересня 2018 року о 10 годині 00 хвилин (а.с. 39 - 40).

Вищевказаний протокол направлений на адресу місця проживання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) листом від 05.09.2018 року за вихідним № 3700/03-70-20-03-16, відповідно до якого останню також повідомлено про те, що розгляд справи відбудеться 19 вересня 2018 року (а.с. 44).

Розглянувши матеріали справи про порушення митних правил, відповідач дійшов висновку, що зазначеними діями позивач спричинила порушення митних правил, передбачених частиною 3 статті 470 Митного кодексу України.

На підставі вищевказаного протоколу, 19 вересня 2018 року виконуючий обов`язки начальника Волинської митниці Державної фіскальної служби України Шелігацький Євгеній Сергійович виніс постанову у справі про порушення митних правил № 4974/20500/18, відповідно до якої визнав ОСОБА_1 винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною 3 статті 470 Митного кодексу України та наклав адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 8500 гривень (а.с. 8 - 10, 45 - 46).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 318 Митного кодексу України (зараз та далі по тексту в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Згідно з частиною 1 статті 381 Митного кодексу України громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на іншу територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

В розумінні частини 1 статті 90 Митного кодексу України транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до частини 6 статті 379 Митного кодексу України строки тимчасового ввезення громадянами товарів на митну територію України (крім випадків, передбачених статтею 380 цього Кодексу) встановлюються відповідно до статті 108 цього Кодексу, а строки ввезення з метою транзиту - відповідно до статті 95 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 1 статті 95 Митного кодексу України встановлені строки транзитних перевезень, зокрема для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Приписами частини 3 статті 470 Митного кодексу України передбачено, що перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше, ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 522 Митного кодексу України передбачено, що справи про порушення митних правил, передбачені статтями 468 - 470, 474, 475, 477 - 481, 485 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів.

Від імені митниць справи про порушення митних правил розглядаються керівниками цих митниць або їх заступниками, а від імені центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, - посадовими особами, уповноваженими на це відповідно до посадових інструкцій, або іншими особами, уповноваженими на це керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (стаття 523 Митного кодексу України).

Згідно статті 527 Митного кодексу України у справі про порушення митних правил орган доходів і зборів або суд (суддя), що розглядає справу, виносить одну з таких постанов: про проведення додаткової перевірки; про накладення адміністративного стягнення; про закриття провадження у справі.

Даючи правову оцінку доводам позивача та її представника про те, що ОСОБА_1 не є суб`єктом відповідальності за порушення митних правил, передбачених частиною 3 статті 470 Митного кодексу України, оскільки остання ніякого транспортного засобу на територію України не завозила, транспортний засіб марки «SUBARU FORESTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Литва), номер кузова НОМЕР_2 , що ввезений 05.05.2018 року, їй на праві власності або користування не належить, а також щодо доводів відсутності навичок водіння автомобілем, суд зазначає наступне.

У відповідності до пунктів 1 та 3 розділу І наказу Державної митної служби України за № 1118 від 17 листопада 2005 року «Про затвердження Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України» транспортний засіб для здійснення митного контролю та митного оформлення може бути пред`явлений митному органу як власником, так і вповноваженою особою.

Згідно приписів пункт 7 вищевказаного нормативного - правового акту власник ТЗ або вповноважена особа, який переміщує ТЗ через митний кордон України, в обов`язковому порядку пред`являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії таких документів, зокрема: що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження); реєстраційних документів на транспортний засіб з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом.

Факт ввезення на митну території України 05 травня 2018 року о 17 годині 07 хвилин 45 секунд транспортного засобу марки «SUBARU FORESTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Литва), номер кузова НОМЕР_2 в митному режимі «транзит» підтверджується витягом з даних Диспетчера ЗМК по пасажирському пункту пропуску від 30.08.2018 року (а.с. 41).

В контексті встановлених обставин справи суд прийшов до висновку, що пропуск 05 травня 2018 року ввезеного на ім`я позивача на митну територію України автомобіля було здійснено у порядку, передбаченому нормами частини 1 статті 381 Митного кодексу України, тобто у митному режимі «транзит», на строк, передбачений нормами статті 95 Митного кодексу України.

В обґрунтування неправомірності прийнятого відповідачем рішення позивач зазначає, що наведені в оскаржуваній постанові обставини не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи, оскільки вона не ввозила зазначений вище автомобіль чи будь-який інший транспортний засіб на територію України та не мала такого наміру, не була присутня під час оформлення документів про ввезення вищезазначеного автомобіля на територію України в режимі «транзит», не підписувала жодних документів, не знала та не могла знати про те, що їй належить протягом десяти днів вивезти за межі митної території України будь-який транспортний засіб.

Так, матеріали справи містять письмові пояснення, наданні ОСОБА_1 19 вересня 2018 року на ім`я начальника Волинської митниці Державної фіскальної служби України з приводу зазначеного порушення митних правил, з яких слідує, що позивач 05 травня 2018 року разом із своєю подругою ОСОБА_2 на рейсовому автобусі «Харків - Київ - Варшава», що прямував з міста Харкова, здійснила перетин державного кордону України через митний пост «Яготин» в бік Республіки Польща. Отримавши відмову з боку прикордонної служби Республіки Польща у в`їзді на їх територію, останні посадили їх до автомобіля, що прямував у бік України, та 05 травня 2018 року зазначеним транспортним засобом в якості пасажира позивач здійснила в`їзд на митну територію України через митний пост «Яготин». Документи до митного контролю та митного оформлення власноруч не подавала, її паспорт громадянина України для виїзду за кордон та паспорт її подруги, знаходились у водія автомобіля, документів на право власності або користування на митній території України зазначеним транспортним засобом не надавала і не підписувала, посвідчення водія не має (а.с. 11 - 12, 47).

Аналогічні пояснення були надані позивачем й під час розгляду справи у суді.

У судовому засіданні будучи допитаною в якості свідка у відповідності до вимог статті 212 Кодексу адміністративного судочинства Українии та попередженою про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надала суду пояснення аналогічні поясненням позивача зазначивши, що вони з ОСОБА_1 вирішили поїхати до Польщі на відпочинок. 05 травня 2018 року на митному посту «Яготин» вони перетнули на рейсовому автобусі український кордон та під`їхали до контрольно - пропускного пункту польського кордону, де представник прикордонної служби їх запитав про кількість наявних з собою грошових коштів, після чого запропонували зайти до приміщення посту для проведення бесіди та з`ясування мети поїздки до Польщі. Як зазначив свідок, після проведення розмов, працівник польської прикордонної служби видав їм документи про відмову в перетині польського кордону та сказав, щоб дівчата прямували за ним. Вийшовши на вулицю, працівник прикордонної служби підійшов до майданчика, на якому стояв автомобіль темно зеленого кольору, та повідомив, що водій автомобіля відвезе їх до митного посту України, оскільки ходити пішки між контрольно - пропускними пунктами України та Польщі неможна, та віддав водію їх паспорти. Сівши до автомобілю вони попрямували в сторону митного посту «Яготин». На контрольно - пропускному пункті водій з їх паспортами вийшов та попрямував до приміщення КПП. Через деякий час він повернувся до автомобіля та пояснив, що їм необхідно знову повернутись до польського кордону та почекати. Повернувшись приблизно через півтори години до українського кордону, на контрольно - пропускному пункті їм з ОСОБА_1 запропонували вийти з машини для перевірки документів, після чого вони сіли до автомобіля та в`їхали на територію України, де водій сказав, що тепер вони можуть самостійно пересуватись далі. Як повідомив свідок, ніяких транспортних засобів з території Республіки Польщі вони з позивачем не завозили та не мали такого наміру.

Пояснення позивача та показання свідка ОСОБА_2 повністю підтверджуються даними, наданими, на виконання ухвали суду від 06 березня 2019 року про витребування доказів, Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України листом № 0.184-10336/0/15-19-вих від 20.03.2019 року про перетинання державного кордону України 05 травня 2018 року громадянкою України ОСОБА_1 (а.с. 120) та рішенням від 05.05.2018 року, виданим працівниками Польської прикордонної служби, відповідно до якого ОСОБА_1 05 травня 2018 року о 12 годині 15 хвилин було відмовлено у перетинанні державного кордону Республіки Польщі на підставі пункту «G» (а.с. 75 - 76, 109).

Також у судовому засіданні був досліджений оригінал паспорту громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_3 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданий 27.10.2017 року органом 1202, на 6 сторінці якого міститься лише одна відмітка польської прикордонної служби з позначкою «G» від 05.05.2018 року (а.с. 16).

Крім того, з витягу з даних Диспетчера ЗМК по пасажирському пункту пропуску судом встановлено, що 05 травня 2018 року о 14 годині 37 хвилин 09 секунд автомобіль марки «SUBARU FORESTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Литва), номер кузова НОМЕР_2 для особистого користування з метою транзиту по смузі «зелений коридор» намагався ввезти на територію України громадянин ОСОБА_3 , якому було відмовлено у пропуску та повернуто на суміжну сторону (а.с. 41).

Ухвалою суду від 06 березня 2019 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано від Волинської митниці Державної фіскальної служби України належним чином завірені копії документів, що підтверджують право власності або користування автомобілем марки «SUBARU FORESTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Литва), номер кузова НОМЕР_2 , що був ввезений на митну територію України 05 травня 2018 року, а також інформацію щодо підстав відмови у ввезені зазначеного автомобіля громадянину ОСОБА_3

Відповідно до листа Волинської митниці Державної фіскальної служби України № 2151/10/03-70-61 від 25.03.2019 року та копії картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення № UA 205010/2018/03615, судом встановлено, що 05 травня 2018 року о 15 годині 05 хвилин декларантом або уповноваженою ним особою громадянину України ОСОБА_3 - водію автомобіля марки «SUBARU FORESTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Литва), номер кузова НОМЕР_2 , було відмовлено у прийнятті митної декларації або документа, що її замінює у зв`язку із порушенням вимог пункту 1 статті 381 та пункту 60 статті 40 Митного кодексу України - транспортні засоби особистого користування, що зареєстровані на території відповідної країни, перебувають у власності або тимчасовому користуванні відповідного громадянина можуть ввозитися цим громадянином у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію виключно для особистого користування (а.с. 122 - 125).

Отже, як встановлено в ході судового розгляду справи, автомобіль марки «SUBARU FORESTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Литва), номер кузова НОМЕР_2 у цей же день, а саме 05 травня 2018 року, намагався ввезети на митну територію України інший водій - ОСОБА_3 , якому було відмовлено у вчиненні вказаної дії.

З вищенаведеного листа, також вбачається, що 05 травня 2018 року о 17 годині 07 хвилин на митну територію України по смузі руху «зелений коридор» митного поста «Яготин» Волинської митниці Державної фіскальної служби України переміщено транспортний засіб «SUBARU FORESTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Литва), номер кузова НОМЕР_2 . Водієм - ОСОБА_1 , місце проживання зі злів - АДРЕСА_2 , заявлений режим ввезення транспортного засобу - «транзит», призначення - «особисте користування». Також, Волинською митницею Державної фіскальної служби України повідомлено, що в справах митного поста «Яготин» Волинської митниці Державної фіскальної служби України відсутні копії документів, які подавалися, до митного контролю 05.05.2018 року водієм ОСОБА_1 .

Таким чином, з матеріалів справи слідує, що відповідачем в обґрунтування правомірності оскаржуваного рішення на розгляд суду не надано належних доказів на підтвердження факту ввезення в Україну в режимі «транзит» автомобіля марки «SUBARU FORESTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Литва), номер кузова НОМЕР_2 , саме позивачем, оскільки інформації про приналежність автомобіля до країни, фізичної чи юридичної особи, надання позивачу права на користування даним автомобілем матеріали справи не містять.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що пункту 9 розділу І наказу Державної митної служби України за № 1118 від 17 листопада 2005 року «Про затвердження Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України» вказує на те, що не підлягає пропуску через митний кордон України ТЗ , зокрема, увезення якого в Україну заборонено згідно із законодавством або на який відсутні документи, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження). У разі виявлення ознак порушень митних правил посадова особа митного органу, яка здійснює митний контроль та митне оформлення ТЗ, уживає заходів відповідно до законодавства України з питань митної справи.

Хоча з аналізу вищенаведених Правил вбачається, що оформлення транспортного засобу здійснюється не на водія, а на власника або уповноважену ним особу (при оформленні зобов`язання про транзит визначальним є не факт знаходження особи за кермом автомобіля, а факт зазначення такої особи у поданих документах власником транспортного засобу або уповноваженою особою, тобто наявність або відсутність посвідчення водія не впливає на можливість ввезення транспортного засобу на митну території України), слід відмітити, що відповідно до електронного журналу пасажирського ПП та інших документах, наданих представником відповідача, позивач ОСОБА_1 зазначена саме як «водій» автомобіля марки «SUBARU FORESTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Литва), номер кузова НОМЕР_2 , а пасажирами - ОСОБА_8 та ОСОБА_3 (зворотній бік а.с. 41).

Проте, відповідно до довідки від 24.04.2019 року № 31/4-1249-К69, виданої Територіальним сервісним центром № 1249 Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області, встановлено, що станом на 24 квітня 2019 року на ім`я громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до Єдиного державного реєстру МВС, посвідчення водія не видавалось (а.с.139).

Враховуючи вищенаведене у своїй сукупності суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не може нести адміністративну відповідальність за порушення митних правил за ознаками частини 3 статті 470 Митного кодексу України.

Як наслідок, суд вважає, що при прийнятті оскаржуваної постанови від 19 вересня 2018 року відповідачем не було надано належної оцінки усім обставинам справи й доказам, а також вимогам статті 527 Митного кодексу України стосовно наявності підстав для закриття провадження у справі.

Так, відповідно до приписів частини 6 статті 530 Митного кодексу України, перевірка законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 1 статті 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

Положеннями частини 3 вказаної вище статті передбачено, що за наслідками розгляду даної категорії справ суд має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові особисте суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту.

Згідно частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В той же час, приписи частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлюють, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій та законність прийнятих рішень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури розгляду адміністративної справи та порядку винесення рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, встановленого статтею 62 Конституції України та діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 17 червня 2011 року у справі «Бочаров проти України», суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Алене де Рібермон проти Франції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Таким чином, всі факти встановлені судом у сукупності, викликають сумніви щодо факту вчинення правопорушення саме позивачем по даній справі. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Виходячи з викладеного, керуючись принципом верховенства права, на підставі аналізу норм законодавства та обставин справи, суд дійшов до висновку що вірним способом відновлення порушених прав позивача є скасування постанови № 4974/20500/18 в справі про порушення митних правил, винесеної 19 вересня 2018 року виконуючим обов`язки начальника Волинської митниці Державної фіскальної служби Шелігацьким Євгенієм Сергійовичем та закриття провадження у справі, що відповідає положенням частини 3 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 2, 8, 9, 77, 78, 125 - 127, 194, 229, 242 - 246, 255, 268, 286, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до виконуючого обов`язки начальника Волинської митниці Державної фіскальної служби України Шелігацького Євгенія Сергійовича про оскарження дій суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.

Скасувати постанову № 4974/20500/18 в справі про порушення митних правил, винесену 19 вересня 2018 року виконуючим обов`язки начальника Волинської митниці Державної фіскальної служби Шелігацьким Євгенієм Сергійовичем про визнання винною ОСОБА_1 у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною 3 статті 470 Митного кодексу України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на суму 8500 гривень.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності - закрити.

Копію рішення відповідно до частини 2 статті 271 Кодексу адміністративного судочинства України, невідкладно видати учасникам справи або надіслати їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення відповідно до частини 4 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 2 статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи, якому повний текст рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 розділу VІІ перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до Другого апеляційного адміністративного суду до або через Нововодолазький районний суд Харківської області.

Судове рішення, набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Відомості щодо учасників справи

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання чи перебування: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 , виданий Нововодолазьким РВ ГУМВС України в Харківської області 05 червня 2007 року.

Відповідач: виконуючий обов`язки начальника Волинської митниці Державної фіскальної служби України Шелігацький Євгеній Сергійович, місцезнаходження: вулиця Призалізнична, будинок 13, село Римачі, Любомльського району Волинської області, 44350, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 394772698.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 09 серпня 2019 року.

Суддя: Т.М. Трояновська