Справа № 240/8229/19
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2019 року м. Житомир справа № 240/8229/19

категорія 108020200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Житомирської митниці ДФС у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA101000/2019/200090/2 від 12.03.2019.

В обґрунтування позову вказує, що ним придбано у нерезидента транспортний засіб RENAULT TRAFIC, 2016 року випуску, за ціною 8000,00 Євро. З метою митного оформлення вказаного товару декларантом в інтересах позивача подано до Житомирської митниці ДФС митну декларацію (далі - МД) від 05.03.2019 №UA101070/2019/015611 та документи, передбачені Митним кодексом України (далі - МК України) із заявленою митною вартістю за резервним методом. Вважає, що відповідачем було безпідставно прийнято рішення про коригування митної вартості товарів UA101000/2019/200090/2 від 12.03.2019, оскільки декларантом надано всі необхідні документи, що дають можливість відповідачу визначити митну вартість товару за резервним методом.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 03 червня 2019 року відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі та призначено підготовче судове засідання на 18 червня 2019 року.

Копію ухвали позивач отримав 06.06.2019, а відповідач - 05.06.2019, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 39, 40).

Відділом документального забезпечення суду 14 червня 2019 року зареєстровано відзив на позовну заяву у якому відповідач вказує, що при подачі електронної митної декларації типу ІМ40ДЕ декларант самостійно визначив митну вартість за резервним методом, що підтверджується даними електронної митної декларації графа 43, код 6, де останній означає застосування резервного методу визначення митної вартості. Митниця, прийнявши до митного оформлення вищевказані документи, зобов`язана відповідно до ст.54 Митного кодексу України здійснити контроль правильності визначення митної вартості товарів згідно з положеннями цього Кодексу. При цьому, відповідно до частини п`ятої цієї статті митниця має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості. Подані разом з митною декларацією до митного оформлення документи проаналізовані на предмет наявності у них розбіжностей, всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар. В ході аналізу встановлено, що: у довідці про витрати на транспортування транспортного засобу від 07.03.19 не вказано модель транспортного засобу, номер кузова (VIN-код), маршрут слідування, що позбавляє орган доходів і зборів можливості перевірити достовірність декларування витрат на транспортування, що є складовою митної вартості оцінюваного товару. Відповідно до відомостей, що відображені у Акті про проведення огляду оцінюваного товару від 07.03.2018 №UA205010/2019/115808, складеного під час перетину митного кордону України Волинською митницею ДФС на транспортний засіб марки - RENAULT TRAFIC, показник одометра становить 437190 км. В рахунку-фактурі від 05.03.19 зазначено, що транспортний засіб було продано з показником одометра 1000000 км.. Відомості щодо фактичного показника приладу, що вимірює кількість пройдених кілометрів, є визначальною характеристикою, що впливає на митну вартість товару. Таким чином, розбіжності щодо кількості кілометрів, створюють обґрунтовані сумніви у достовірності заявленої митної вартості товару. Вважає рішення митного органу законним, а позовні вимоги необґрунтованими.

У судовому засіданні 18 червня 2019 року для надання часу позивачу для ознайомлення відзивом на позовну заяву та необхідністю доплатити судовий збір, відкладено розгляд справи на 15 липня 2019 року.

До суду 18.06.2019 надійшла заява про долучення до матеріалів справи квитанції.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 15.07.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 31.07.2019.

Відділом документального забезпечення суду 31.07.2019 за вх. №17941/19 зареєстровано заяву представника позивача про продовження розгляду справи у порядку письмового провадження. Заявлено про бажання надати докази щодо судових витрат на послуги адвоката протягом 5-денного строку. Представник відповідача у поданій представником позивача заяві зробила дописку про те, що щодо переходу у письмове провадження не заперечує. (а.с. 77)

Зважаючи на відсутність перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні та приймаючи до уваги наявність заяви про розгляд справи у порядку письмового провадження, відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд подальший розгляд справи здійснює в письмовому провадженні.

Згідно з частиною п`ятою статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Встановлено, що ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу від 05.03.2019 придбав у юридичної особи нерезидента "UAB KORIFEJUS" транспортний засіб "RENAULT TRAFIC", за ціною 8000 Євро (а.с. 15, 16).

З метою митного оформлення ввезеного на територію України автомобіля, а саме: "легковий автомобіль: марки "RENAULT", модель " TRAFIC", номер двигуна - немає даних, номер кузова НОМЕР_1 , кількість місць - 8, тип двигуна - дизельний, робочий об`єм циліндрів двигуна - 1598 куб. см., що був у користуванні, тип кузова - універсал, календарний рік виготовлення - 2016, дата першої реєстрації 16.11.2016, - позивачем подано до Житомирської митниці ДФС митну декларацію 05.03.2019 №UA101070/2019/015611, в якій зазначено митну вартість за резервним методом. (а.с. 51)

Відповідач у відзиві вказує, що до митної декларації №UA101070/2019/015611 від 05.03.2019 додано

- Рахунок-фактура (інвойс) від 05.03.2019;

- Акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA205010/2019/115808 від 07.03.2019;

- Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № F990271 від 16.11.2016;

- Документ, що підтверджує вартість перевезення від 07.03.2019;

- Внутрішній договір (контракт) доручення від 04.03.2019 № НН0427829;

- Договір про надання послуг митного брокера від 06.03.2019;

- Паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України від 06.09.2017 № LV5962468 від 18.09.2019.

Під час розгляду справи встановлено, що на виконання вимог ч.3 ст. 53 Митного кодексу України декларанту надіслано повідомлення про надання додаткових документів, що підтверджують заявлену митну вартість товару, а саме:

1) договір (угоду, контракт) із третій особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товару, митна вартість якого визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією.

В свою чергу, декларантом 12.03. 2019 надіслано до Житомирської митниці ДФС повідомлення про надання додаткових документів: копії сервісної книги даного автомобіля, витяг із SCHWACKE від 11.03.2019. Інші документи відсутні (а.с. 58)

За результатами розгляду документі митним органом було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA101000/2019/200090/2 від 12.03.2019. У графі "Обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" вказано: "Оскільки документи подані для митного оформлення містять розбіжності та не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар, а саме: Відповідно до відомостей, що відображені у Акті про проведення огляду оцінюваного товару від 07.03.2018 №UA205010/2019/115808, складеного під час перетину митного кордону України Волинською митницею ДФС на транспортний засіб марки-RENAULT TRAFIC, показник одометра становить 437190 км. В рахунку-фактурі від 05.03.19 зазначено, що транспортний засіб було продано з показником одометра 1000000 км.. Відомості щодо фактичного показника приладу, що вимірює кількість пройдених кілометрів, є визначальною характеристикою, що впливає на митну вартість товару. Таким чином, розбіжності щодо кількості кілометрів, створюють обґрунтовані сумніви у достовірності заявленої митної вартості товару. У довідці про витрати на транспортування транспортного засобу від 07.03.19 не вказано маршрут слідування, що позбавляє орган доходів і зборів можливості перевірити достовірність декларування витрат на транспортування, що є складовою митної вартості оцінюваного товару. Додатково наданий витяг з оцінки транспортного засобу за допомогою програмного продукту Schwake не може бути використаний як документ, що підтверджує заявлену митну вартість оцінюваного товару, оскільки зазначені у наданому відомості щодо ціни не підтверджують числові значення заявленої митної вартості оцінюваного товару. Додатково надано інформація з сервісу RENAULT не може бути використана як документ, що підтверджує заявлену митну вартість оцінюваного товару, оскільки не містить цінової інформації про товар. В зв`язку з неподанням декларантом на письмову вимогу органу доходів та зборів відповідно до ч.3, 4 ст. 53 Митного кодексу України інших додаткових документів, що підтверджують заявлену митну вартість товару, а саме висновку про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією. Митна вартість визначена за резервним методом, із врахуванням обмежень, передбачених ч. З ст. 64 Митного кодексу України, яка ґрунтується на раніше визнаних (визначених) органами доходів та зборів митних вартостях МД від 06.03.2019 №UA403010/2019/005188 з дотриманням принципів і критеріїв, визначених Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року і становить 16200,ООЄ/шт. (а.с. 30-31).

Вважаючи таке рішення необґрунтованим та протиправним, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів, регулюються положеннями Митного кодексу України.

Так, відповідно до ч.1 ст. 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

В силу приписів ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України, митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії. ( ч.1 ст. 257 Митного кодексу України).

Статтею 49 Митного кодексу України визначено, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частинами 4 та 5 ст. 58 Митного кодексу України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно з ч. 1 ст. 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Відповідно до частин 1-4 ст. 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною 1 та ч.2 ст. 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Як вже зазначалось раніше, до митної декларації №UA101070/2019/015611 від 05.03.2019 додано:

- Рахунок-фактура (інвойс) від 05.03.2019;

- Акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA205010/2019/115808 від 07.03.2019;

- Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № F990271 від 16.11.2016;

- Документ, що підтверджує вартість перевезення від 07.03.2019;

- Внутрішній договір (контракт) доручення від 04.03.2019 № НН0427829;

- Договір про надання послуг митного брокера від 06.03.2019;

- Паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України від 06.09.2017 № LV5962468 від 18.09.2019.

В силу ч. 5 ст. 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин 1, 2 ст. 53 Митного кодексу України вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Як встановлено судом, у графі 43 "Код методу визначення вартості" митної декларації №UA101070/2019/015611 декларантом вказано цифру "6", що відповідає резервному методу. Водночас, разом з митною декларацією надано перелік документів для визначення митної вартості транспортного засобу із застосуванням основного методу за ціною договору.

Відповідно до частини 3 статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (ч.1 ст.54 МК України).

Згідно ч.3 ст.54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частина 5 статті 54 МК України передбачає, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до частини 1 статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Разом з тим, позивачем надано до суду копію митної декларацію від 05.03.2019 щодо митного оформлення того самого транспортного засобу, де у графі 43 "Код методу визначення вартості" митної декларації декларантом вказано цифру "1", відповідає основному методу (а.с. 28). Жодних рішень щодо вказаної митної декларації митним органом не приймалось.

У Рішенні про коригування митної вартості товару згідно митної декларації №UA101070/2019/016692 вказано: " Митна вартість визначена за резервним методом, із врахуванням обмежень, передбачених ч. З ст. 64 Митного кодексу України, яка ґрунтується на раніше визнаних (визначених) органами доходів та зборів митних вартостях МД від 06.03.2019 №UA403010/2019/005188 з дотриманням принципів і критеріїв, визначених Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року і становить 16200,ООЄ/шт".

Відповідно до п.2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Проаналізувавши наведені норми права у постанові від 05.02.2019 у справі №816/1199/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених ч.2 ст.55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод. При цьому, сама лише інформація з бази даних ЄАІС ДФС про вантажну митну декларацію, яка була взята митним органом за основу при коригуванні митної вартості товару, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару, за такою декларацією, дійсно було імпортовано до України.

При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), має бути доведено, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.

Суд встановив, що за основу для коригування митної вартості придбаного позивачем автомобіля за резервним методом митним органом взято визначену митну вартість товару, оформлену згідно з митною декларацією від 06.03.2019 №UA403010/2019/005188. Однак спірне рішення про коригування митної вартості товарів не містить ані порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за другорядним методом (резервним), ані джерел інформації, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості товару. 06.03.2019 №UA403010/2019/005188. Однак спірне рішення про коригування митної вартості товарів не містить ані порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за другорядним методом (резервним), ані джерел інформації, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості товару.

Відповідач не надав до суду належних доказів, що вартість транспортного засобу за митною декларацією від 06.03.2019 №UA403010/2019/005188, яку взято за основу для коригування вартості згідно зі спірним рішенням, визначено з урахуванням індивідуальних ознак. Відповідач не здійснив повне порівняння характеристик товарів, що вплинуло на обґрунтованість взяття ним до уваги даних авто з іншими технічними характеристиками та, відповідно, його вартості. 06.03.2019 №UA403010/2019/005188, яку взято за основу для коригування вартості згідно зі спірним рішенням, визначено з урахуванням індивідуальних ознак. Відповідач не здійснив повне порівняння характеристик товарів, що вплинуло на обґрунтованість взяття ним до уваги даних авто з іншими технічними характеристиками та, відповідно, його вартості.

Окрім того, у оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості зазначено, що документи подані для митного оформлення містять розбіжності та не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар, а саме:

- у довідці про витрати на транспортування транспортного засобу від 07.03.19 не вказано маршрут слідування, що позбавляє орган доходів і зборів можливості перевірити достовірність декларування витрат на транспортування, що є складовою митної вартості оцінюваного товару.

Відповідно до відомостей, що відображені у Акті про проведення огляду оцінюваного товару від 07.03.2018 №UA205010/2019/115808, складеного під час перетину митного кордону України Волинською митницею ДФС на транспортний засіб марки-RENAULT TRAFIC, показник одометра становить 437190 км. В рахунку-фактурі від 05.03.19 зазначено, що транспортний засіб було продано з показником одометра 1000000 км.. Відомості щодо фактичного показника приладу, що вимірює кількість пройдених кілометрів, є визначальною характеристикою, що впливає на митну вартість товару. Таким чином, розбіжності щодо кількості кілометрів, створюють обґрунтовані сумніви у достовірності заявленої митної вартості товару.

Разом з тим, суд вважає за необхідне вказати, що при дослідженні відкоригованої митної декларації №UA101070/2019/016692 у графі №43 вказано у лівому підрозділі графи "метод визначення митної вартості, що використовувався" вказано "1" (тоді як у декларантом у митній декларації №UA 101070/2019/015611 вказано "6"), а у правому підрозділі графи зазначається порядковий номер методу визначення митної декларації, що використовувався митним органом у разі чинного рішення про коригування митної вартості товарів, вказано "6" (а.с. 52)

Судом встановлено, що митну вартість імпортованого автомобіля було визначено позивачем за рахунком-фактурою від 05.03.2019 на рівні 8000,00 євро.

Як вбачається із рахунку-фактури від 05.03.2019, вартість транспортного засобу становить 8000 євро, розрахунок за придбаний автомобіль позивачем проведено повністю у готівковій формі (а.с. 17, 18), окрім того, оплата товару в сумі 8000 ЄВРО підтверджується квитанцією від 05.03.2019 (а.с. 12) та платіжним дорученням в іноземній валюті від 05.03.2019 (а.с. 14). Вказані документи надані до суду, а дата їх видачі відповідає даті укладення договору купівлі-продажу. Будь-яких додаткових документів про оплату оцінюваного товару, в тому числі, передбачених ч.1 ст.368 МК України не оформлялось. За таких обставин, суд вважає, що зазначений рахунок-фактура та квитанція є належним доказом на підтвердження оплати за придбаний автомобіль. Суд відмічає, що митний орган не вказав на будь-які розбіжності чи ознаки підробки документів, або відсутність відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів тощо.

Окрім того, згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу від 03.05.2019, транспортний засіб RENAULT TRAFIC 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , придбано за 8000 (вісім тисяч) євро (а.с. 15, 16)

Таким чином зазначеним договором в повній мірі підтверджено митну вартість товару на рівні 8000,00 євро.

При цьому, жодних розбіжностей чи суперечностей, щодо ціни транспортного засобу подані позивачем документи не містили.

Щодо посилання представника відповідача на розбіжності показників одометру в транспортному засобі, що підлягав розмитненню, суд зазначає наступне.

Одометр - прилад для вимірювання кількості обертання колеса. За його допомогою вимірюється шлях, який подолав транспортний засіб.

Спідометр - прилад для вимірювання миттєвої швидкості руху транспортного засобу.

Так, відповідно до договору купівлі - продажу ТЗ від 05.03.2019, пробіг становить 1000000 км.

Представник позивача у судовому засіданні пояснив, що у договорі купівлі-продажу транспортного засобу допущено описку щодо пробігу та зазначив, що вірним є пробіг, вказаний у Акті та надав через відділ документального забезпечення суду копію сервісної книги на транспортний засіб RENAULT TRAFIC, номер кузова НОМЕР_1 у якому міститься інформація про останній огляд 28.11.2018, пробіг - 421046 км (а.с. 84) .

У Акті про проведення митного огляду транспортного засобу від 07.03.2018 №UA205010/2019/115808 у графі "Показник спідометра" вказано - 437190 км.

Суд вважає помилковим твердження, що розбіжності щодо кількості кілометрів у бік збільшення, створюють обґрунтовані сумніви у достовірності заявленої митної вартості товару у бік зменшення, оскільки загальновідомим є те, що більший показник одометра, а отже і більша зношеність транспортного засобу зменшує його вартість.

Суд вважає, що пробіг, вказаний у договорі купівлі-продажу є опискою, а вірним є показник одометру 437190 км, який помилково ототожнено при огляді митним органом із показником спідометру.

Щодо твердження відповідача, що у довідці про витрати на транспортування транспортного засобу від 07.03.19 не вказано маршрут слідування, що позбавляє орган доходів і зборів можливості перевірити достовірність декларування витрат на транспортування, що є складовою митної вартості оцінюваного товару.

Суд відмічає, що до митної вартості товару, що вказана у митній декларації №UA101070/2019/015611 від 05.03.2019 включено лише вартість товару згідно договору купівлі-продажу, витрати на транспортування до складової митної вартості не включались, а тому не впливають на митну вартість товару

Аналізуючи норми ст. 53 Митного кодексу України, суд приходить до висновку, що право органу доходів та зборів на висунення письмової вимоги про надання додаткових документів виникає лише у разі, коли у документах, поданих для митного оформлення згідно ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість.

Тому, не подання або подання декларантом додатково запитаних документів не в повному обсязі, не створює для нього негативних наслідків, оскільки, у даному випадку, були подані документи, які давали змогу органу доходів та зборів достовірно та обґрунтовано визначити митну вартість товарів.

Позивачем зазначено, що враховуючи те, що ним були надані всі необхідні документи на підтвердження митної вартості, він відмовився від надання додаткових документів.

Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 (справа № 809/278/17) зазначив, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження митної вартості та не є перешкодою для застосування методу визначення митної вартості товару, обраного декларантом, і не може бути безумовною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за методом визначеним в декларації митної вартості, оскільки надані для митного оформлення документи на підтвердження вартості товару не містять розбіжностей, а їхні дані піддаються обчисленню та підтверджують вартість товару.

Крім того, стороною відповідача не доведено і обґрунтованість власних розрахунків, ні нормативно, ні фактично.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовна вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо стягнення судових витрат.

Частиною першою статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Положеннями частини першої статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд звертає увагу, що позивачем сплачено судовий збір у сумі 768,40 гривень, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 29.05.2019 (а.с. 4) та на суму 1692,00 гривень, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 18.06.2019.

До суду 31.07.2019 представник позивача подав заяву у якій повідомив про бажання надати докази судових витрат на послуги адвоката.

Відділом документального забезпечення суду 02.08.2019 зареєстровано заяву представника позивача до якої додано акт прийому передачі послуг від 31.07.2019, квитанцію.

До суду 07 серпня 2019 року надійшли заперечення на заяву про розподіл судових витрат у справі. Представник відповідача вказує, що оплата послуг адвоката є завищеною виходячи зі змістовного об`єму складених документів та складності даної адміністративної справи. Вказує, що адвокатом жодних документів не витребовувалось, а до справи надано тільки документи, що подавались разом з митними деклараціями, вказує, що адвокатом не вивчалась і судова практика. Зазначає, що загальний час для представництва інтересів позивача становить менше 2 годин, як зазначено в акті. Просить врахувати викладене у заяві при вирішенні питання про відшкодування судових витрат.

Надаючи оцінку заявленим судовим витратам на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом першим частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року №5076-VI, відповідно до статті 1 якого адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; клієнт - фізична або юридична особа, держава, орган державної влади, орган місцевого самоврядування, в інтересах яких здійснюється адвокатська діяльність.

Згідно зі статтею 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Поняття "витрати на правову допомогу" у даному контексті - це витрати, пов`язані з розглядом справи, тобто кількість годин, проведених у судових засіданнях та інші витрати, пов`язані з розглядом справи в суді.

Враховуючи вищевикладене, компенсація судових витрат здійснюється саме за участь особи, яка надавала правову допомогу та є фахівцем у галузі права, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій, поза судовим засіданням, та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Правову допомогу позивачу - ОСОБА_1 надавалась адвокатом - Евін Андрієм Костянтиновичем (свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю №709) згідно ордеру серії ЖТ №060115 від 28.05.2019.

Розгляд адміністративної справи здійснювався у порядку загального позовного провадження, отже справу віднесено до складних.

Щодо твердження представника відповідача, що загальний час для представництва інтересів позивача становить менше 2 годин, суд відмічає, що ОСОБА_2 був присутнім у судовому засіданні 18.06.2019 20 хвилин, 15.07.2019 - 30 хвилин та 31.07.2019 - 1 годину 10 хвилин. Отже представництво інтересів позивача у судових засіданнях здійснювалось протягом 2 години.

Щодо іншого обґрунтування, суд відмічає, що вони є лише припущенням представника відповідача.

При цьому, суд звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути: договір про надання правової допомоги, в якому повинно бути обов`язково зазначено, в якій справі здійснюється представництво прав та інтересів, розмір гонорару, та порядок його оплати; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, довіреність (ордер); документ, що свідчить про оплату послуг (платіжне доручення, банківська виписка, видатковий касовий ордер). Факт здійснення оплати підтверджує призначення платежу, щоб можливо було визначити, що дані витрати відносяться саме до конкретного договору та справи, а не до будь-якої іншої.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Позиція суду узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 та у постанові від 05 лютого 2019 року у справі №906/194/18, які відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права

Частиною сьомою статті 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, на підтвердження фактично понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, позивачем було надано:

- акт №14 від 31 липня 2019 року прийому-передачі послуг на загальну суму 5000,00 грн. (а.с. 82);

- квитанція №0.0..1 від 01.08.2019 про оплату ОСОБА_1 згідно акта прийому-передачі послуг №14 від 31.07.2019 у сумі 5000,00 грн (а.с.83).

Крім того, в матеріалах справи наявні належним чином завірена копія свідоцтва ОСОБА_2 про право на заняття адвокатською діяльністю №709 від 04.10.2012 (а.с. 36), а також належним чином завірена копія договору №02/05/2019 надання правової допомоги (а.с. 35) та ордер серії ЖТ №060115 від 28.05.2019 (а.с. 36)

Вказані письмові докази на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу були надані позивачем із дотриманням процесуального строку, передбаченого частиною сьомою статті 139 КАС України.

Положеннями частини дев`ятої статті 139 КАС України закріплено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії учинялись.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України закріплено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною шостою статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини сьомої статті 134 КАС України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Здійснивши системний аналіз норм чинного процесуального законодавства та дослідивши матеріали справи, суд зазначає, що судові витрати позивача на професійну правничу допомогу є співмірними та підтверджені сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів.

Враховуючи вищевикладене та керуючись положеннями частини першої статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне розподілити судові витрати позивача з професійної правничої допомоги шляхом стягнення з Житомирської митниці ДФС за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судових витрат у сумі 7460,40 грн (на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн. та 2460,40 грн на судовий збір)

Зважаючи на необхідність розподілу судових витрат за наслідками розгляду справи, а також враховуючи їх співмірність та документальне підтвердження, заява представника позивача про розподіл судових витрат є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA101000/2019/200090/2 від 12.03.2019.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської митниці ДФС (вул. Перемоги, 25, м. Житомир, 10003, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) документально підтверджені судові витрати у сумі 7460 ( сім тисяч чотириста шістдесят ) гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду складено у повному обсязі: 08 серпня 2019 року.

Суддя О.В. Лавренчук