Справа № 640/9158/19
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9158/19 Суддя (судді) першої інстанції: Пащенко К.С.
Суддя-доповідач: Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюк А.Г.,

за участю секретаря: Суркової Д.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Коваль Є.В.,

представника апелянта ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», приватного виконавця Сивокозова Олександра Миколайовича на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 , Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» до Міністерства юстиції України, приватного виконавця Сивокозова Олександра Миколайовича про визнання протиправними бездіяльності та дій,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 та Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» звернулись до суду з позовом, в якому просять:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України, що полягає у неприйнятті рішення за результатами розгляду скарги АТ «ОГС «Дніпропетровськгаз» на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. від 23.04.2019 № 23.04.2019-ВИХ-01;

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України, що полягає у неприйнятті рішення за результатами розгляду скарги АТ «ОГС «Дніпропетровськгаз» на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. від 16.05.2019 № 16.05.2019-ВИХ-01;

- визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. з відкриття виконавчого провадження № 58907481, № 59112735, № 59113184 та № 59116910 та винесення постанов в рамках виконавчих проваджень № 58907481, № 59112735, № 59113184 та № 59116910.

Разом з адміністративним позовом Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» подано заяву про забезпечення позову, в якій, з урахуванням доповнень та уточнень, просить вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- заборони приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозову О.М . здійснювати діяльність приватного виконавця шляхом її зупинення;

- заборони приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозову О.М. вчиняти будь-які дії у зведеному виконавчому провадженні № 59116910 та виконавчому провадженні № 58907481 по примусовому виконанню виконавчого документу, виданого на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2019 по справі № 904/1209/18 (наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2019 на суму 100 371 794,83 грн.);

- заборони приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозову О.М. вчиняти будь-які дії у зведеному виконавчому провадженні № 59116910 та виконавчих провадженнях № 59112735, № 59113184 по примусовому виконанню виконавчих документів, виданих на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2016 по справі № 904/4470/16 (накази Господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2016 на суму 361 960 036,34 грн. та 199 130,23 грн.);

- зупинення дії постанов:

- від 15.04.2019 про відкриття виконавчого провадження № 58907481;

- від 15.04.2019 про арешт коштів боржника по ВП № 58907481;

- від 15.04.2019 про стягнення основної винагороди ВП № 58907481;

- від 16.04.2019 про арешт коштів боржника по ВП № 58907481;

- від 17.04.2019 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження № 58907481;

- від 19.04.2019 про арешт майна боржника по ВП № 58907481;

- від 19.04.2019 про розшук майна боржника по ВП № 58907481;

- від 14.05.2019 про відкриття виконавчого провадження № 59113184;

- від 14.05.2019 про арешт коштів боржника по ВП № 59113184;

- від 14.05.2019 про стягнення з боржника основної винагороди по ВП № 59113184;

- від 15.05.2019 про арешт майна боржника по ВП № 59113184;

- від 14.05.2019 про відкриття виконавчого провадження № 59112735;

- від 14.05.2019 про арешт коштів боржника по ВП №59112735;

- від 14.05.2019 про стягнення з боржника основної винагороди по ВП № 59112735;

- від 14.05.2019 про об`єднання виконавчих проваджень № 58907481, № 59112735, № 59113184 у зведене виконавче провадження № 59116910;

- від 16.05.2019 про арешт коштів боржника по ВП № 59113184;

- від 16.05.2019 про зміну (доповнення) реєстраційних даних (зміна найменування сторони) по ВП № 59112735;

- від 16.05.2019 про зміну (доповнення) реєстраційних даних (зміна найменування сторони) по ВП № 59113184;

- від 17.05.2019 про арешт коштів боржника по ВП № 59113184;

- від 20.05.2019 про арешт коштів боржника по ВП № 59112735;

- від 20.05.2019 про арешт коштів боржника по ВП № 59113184;

- від 21.05.2019 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження № 59113184;

- від 21.05.2019 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження ВП № 59112735,

- вимоги від 29.05.2019 № 1364,

винесених в межах виконавчих проваджень № 58907481, № 59112735, № 59113184 та зведеному виконавчому провадженню № 59116910 по примусовому виконанню виконавчого документа, виданого на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2019 по справі № 904/1209/18 (наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2019 на суму 100 371 794,83 грн.) та виконавчих документів, виданих на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2016 по справі № 904/4470/16 (накази Господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2016 на суму 361 960 036,34 грн. та 199 130,23 грн.);

- призупинення дії посвідчення приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича.

Доводи заявника щодо вжиття заходів забезпечення адміністративного позову зумовлені з-поміж іншого двома групами обставин, а саме тим, що внаслідок бездіяльності Міністерства юстиції України, яка виразилася у тому, що станом на дату подання позовної заяви скарга AT «Дніпропетровська» на протиправні дії приватного виконавця досі не розглянута по суті, що має наслідком спричинення збитків товариству у вигляді примусово списаних грошових коштів в сумі 9 095 995,35 грн., а також паралізована діяльність підприємства у зв`язку з арештом рахунків та майна боржника, що може призвести до виникнення аварійних ситуацій та спричиненні надзвичайних ситуацій на території зони обслуговування Дніпропетровської області; та тим, що у разі невжиття заходів забезпечення, виконання рішення суду може бути суттєво ускладнено, оскільки на момент набрання судовим рішенням законної сили, протиправна, на думку заявника, діяльність приватного виконавця Сивокозова О.М. продовжується, що призводить до тяжких наслідків.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 травня 2019 року заяву задоволено частково, внаслідок чого вжито наступні заходи забезпечення позову:

- заборонено приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозову Олександру Миколайовичу вчиняти будь-які виконавчі дії щодо боржника - Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» за зведеним виконавчим провадженням № 59116910, включаючи виконавчі провадження № 58907481, № 59112735, № 59113184, направлені на примусове виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2016 по справі № 904/4470/16 (накази Господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2016 на суму 361 960 036,34 грн. та 199 130,23 грн.) та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2019 по справі № 904/1209/18 (наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2019 на суму 100 371 794,83 грн.);

- зупинено дію:

- постанови від 15.04.2019 про відкриття виконавчого провадження № 58907481;

- постанови від 15.04.2019 про арешт коштів боржника по ВП № 58907481;

- постанови від 15.04.2019 про стягнення основної винагороди ВП № 58907481;

- постанови від 16.04.2019 про арешт коштів боржника по ВП № 58907481;

- постанови від 17.04.2019 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження № 58907481;

- постанови від 19.04.2019 про арешт майна боржника по ВП № 58907481;

- постанови від 19.04.2019 про розшук майна боржника по ВП № 58907481;

- постанови від 14.05.2019 про відкриття виконавчого провадження № 59113184;

- постанови від 14.05.2019 про арешт коштів боржника по ВП № 59113184;

- постанови від 14.05.2019 про стягнення з боржника основної винагороди по ВП № 59113184;

- постанови від 15.05.2019 про арешт майна боржника по ВП № 59113184;

- постанови від 14.05.2019 про відкриття виконавчого провадження № 59112735;

- постанови від 14.05.2019 про арешт коштів боржника по ВП № 59112735;

- постанови від 14.05.2019 про стягнення з боржника основної винагороди по ВП № 59112735;

- постанови від 14.05.2019 про об`єднання виконавчих проваджень № 58907481, № 59112735, № 59113184 у зведене виконавче провадження № 59116910;

- постанови від 16.05.2019 про арешт коштів боржника по ВП № 59113184;

- постанови від 16.05.2019 про зміну (доповнення) реєстраційних даних (зміна найменування сторони) по ВП № 59112735;

- постанови від 16.05.2019 про зміну (доповнення) реєстраційних даних (зміна найменування сторони) по ВП № 59113184;

- постанови від 17.05.2019 про арешт коштів боржника по ВП № 59113184;

- постанови від 20.05.2019 про арешт коштів боржника по ВП № 59112735;

- постанови від 20.05.2019 про арешт коштів боржника по ВП № 59113184;

- постанови від 21.05.2019 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження № 59113184;

- постанови від 21.05.2019 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження ВП № 59112735,

- вимоги від 29.05.2019 № 1364,

винесених в межах виконавчих проваджень № 58907481, № 59112735, № 59113184 та зведеному виконавчому провадженню № 59116910 по примусовому виконанню виконавчого документа, виданого на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2019 по справі № 904/1209/18 (наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2019 на суму 100 371 794,83 грн.) та виконавчих документів, виданих на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2016 по справі № 904/4470/16 (накази Господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2016 на суму 361 960 036,34 грн. та 199 130,23 грн.).

У іншій частині заяви відмовлено.

Не погодившись з такою ухвалою, Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» як особа яка не була залучена до участі у справі, втім оскаржуваною ухвалою суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, подало апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та відмовити в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Відповідач, приватний виконавець Сивокозов Олександр Миколайович, не погоджуючись із винесеною ухвалою, також подав апеляційну скаргу.

Апеляційні скарги вмотивовані тим, що суд першої інстанції відкрив провадження у справі та вжив заходи забезпечення адміністративного позову із порушенням предметної юрисдикції, оскільки означені виконавчі провадження відкриті на підставі наказів Господарського суду Дніпропетровської області № 904/4470/16 та № 904/1209/18. Таким чином, апелянти вказують, що положеннями Господарського процесуального кодексу унормовано, що сторони виконавчого провадження мають право звернення зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Також апелянт АТ «НАК «Нафтогаз України» вказує, що частково задовольняючи заяву про забезпечення позову та забороняючи виконавцю вчиняти будь-які дії щодо виконання виконавчого документу, суд не звернув уваги на права й обов`язки стягувача за виконавчими документами, що вказує на неспівмірність заявлених вимог із вимогами адміністративного позову. Крім того, наголошує на неприпустимості забезпечення позову шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законно сили.

Окрім зазначеного, приватний виконавець Сивокозов Олександр Миколайович у своїй апеляційній скарзі стверджує, що заходи забезпечення у такий спосіб є фактичним втручанням у дискреційні повноваження приватного виконавця під час примусового виконання судового рішення. Враховуючи те, що тривале невирішення питання по справі можуть ускладнити виконання рішення, що набрало законної сили, або взагалі зробити виконання цього рішення неможливим.

Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» подано відзиви на апеляційні скарги, в яких вказує на правомірність висновків суду першої інстанції та наголошує на безпідставності доводів викладених в апеляційній скарзі, просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судовому засідання представники Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та відповідача підтримали вимоги апеляційних скарг, просили їх задовольнити та скасувати ухвалу суду, в той час як представник позивача проти цього заперечував, просив апеляційні скарги відхилити, а ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Перш за все, колегія суддів звертає увагу на належність даного спору до розгляду суду адміністративної юрисдикції.

Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року (справа №826/14603/17) дійшла висновку про те, що за частинами першою, другою статті 74 Закону «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, , який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

За висновком ВП ВС, коли суд господарської юрисдикції ухвалив рішення в межах предмета спору, а державний виконавець на стадії виконання цього рішення використав свої повноваження, як-от наклав арешт на майно боржника, оголосив обмеження на його відчуження і таким чином порушив право чи пріоритет на це майно третьої особи (особи, яка не була стороною чи учасником провадження у господарському суді і не є стягувачем чи боржником у виконавчому провадженні), то є підстави презюмувати, що в такому правовому відношенні державний виконавець діє як публічна посадова особа, здійснює насамперед публічно-владні, обов`язкові, нерідко забезпечувані примусом управлінські функції. У цьому разі державний виконавець набуває статусу посадової особи - суб`єкта владних повноважень.

Водночас, якщо суб`єкт владних повноважень порушує право чи законні інтереси, зокрема, юридичної особи, що спричиняє спір саме у сфері публічно-правових відносин, така юридична особа вправі звернутися до суду адміністративної юрисдикції і очікувати судового захисту саме від цього суду, позаяк саме цей суд є тим судом, юрисдикція якого поширюється на справи в публічно-правових спорах юридичної особи із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності.

Частиною п`ятою статті 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, з огляду на те, що позивачами, серед іншого, оскаржуються постанови приватного виконавця про арешт коштів та майна боржника, про стягнення з нього основної винагороди, винесені, крім того, у зведеному виконавчому провадженні, колегія суддів приходить до висновку про належність цього спору суду адміністративної юрисдикції.

Аналізуючи інші доводи апеляційних скарг, судова колегія виходить з наступного.

Так, частково задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заходи забезпечення адміністративного позову, визначені у пунктах 3-5 уточненої заяви, відповідають предмету позову та, в той же час, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті. Водночас, невжиття таких заходів, очевидно, може призвести до того, що захист прав, свобод та інтересів позивачів, на захист яких подано адміністративний позов, стане неможливим, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Тобто, оцінивши надані заявником докази існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам до ухвалення рішення в даній адміністративній справі та необхідності докладання значних зусиль та витрат для захисту цих прав, свобод та інтересів у майбутньому, в разі невжиття заходів забезпечення адміністративного позову, суд визнав належними та переконливими, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про достатність вказаних підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, викладених у пунктах 3-5 уточненої заяви.

З даного приводу колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Для застосування заходів забезпечення адміністративного позову обов`язковою умовою є встановлення судом хоча б однієї із таких обставин: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів; необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Згідно з п. 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Зі змісту як заяви про забезпечення позову, так і позовної заяви, вбачається посилання позивача на наявність ознак протиправної бездіяльності Міністерства юстиції України, що полягає у неприйнятті рішення за результатами розгляду скарги АТ «ОГС «Дніпропетровськгаз» на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. від 23.04.2019 № 23.04.2019-ВИХ-01.

У зв`язку із цим, вимоги позивача щодо визнання протиправними дій приватного виконавця Сивокозова О.М. з відкриття виконавчих проваджень № 58907481, № 59112735, № 59113184 та № 59116910 та винесення постанов в рамках цих виконавчих проваджень слід розуміти не як непогодження з окремим діями такого виконавця (їх протиправністю), а як відсутність повноважень щодо їх вчинення взагалі.

Як вбачається з матеріалів справи, приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим О.М. 15.04.2019 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 58907481 із виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2019 у справі № 904/1209/18, виданого на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2019, яке набрало законної сили 25.03.2019. Разом з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження, приватним виконавцем 15.04.2019 винесено постанову про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на кошти та інші цінності боржника, що обліковуються на всіх рахунках і вкладах чи перебувають на зберіганні в банках чи фінансових установах України та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.

При цьому, заявник посилається на частину другу статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої, приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 Закону, крім рішень, за якими боржником є держава, державні органи, НБУ, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному фонді яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 № 747 «Про утворення Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» утворено НАК «Нафтогаз України» у формі відкритого акціонерного товариства. Пунктом другим цієї постанови встановлено, що статутний фонд Компанії формується шляхом передачі до нього пакетів акцій, залишених у державній власності, відкритих акціонерних товариств, зазначених у додатку 2 до цієї постанови.

Пунктом дев`ятим вищевказаної постанови встановлено, що 100 відсотків акцій Компанії, які випускаються на величину її статутного фонду, залишаються у державній власності до прийняття в установленому порядку рішення про їх продаж.

Додатком 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 № 747 «Про утворення Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» визначений Перелік відкритих акціонерних товариств, пакети акцій яких залишені у державній власності і передаються до статутного фонду НАК «Нафтогаз України», в якому, зокрема, міститься «Дніпропетровськгаз».

Згідно з інформацією, розміщеною на загальнодоступному сайті ПАТ «Дніпропетровськгаз» у відомостях про основних власників, міститься інформація про власників істотної частки акцій емітента, яким належить 10 та більше відсотків акцій ПАТ та містяться відомості про загальну кількість цінних паперів і частку ПАТ «НАК «Нафтогаз України» в статутному капіталі ПАТ «Дніпропетровськгаз», що дорівнює 25,0001%.

Відповідно до інформаційної довідки Національного депозитарію України від 10.04.2018 № 156327, за даними реєстру власників іменних цінних паперів ПАТ «Дніпропетровськгаз», сформованими станом на 05.04.2018, одним із власників ПАТ «Дніпропетровськгаз» є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», кількість цінних паперів становить 215 431 шт., відсоток у статутному капіталі 25,000116.

Отже, AT «Дніпропетровськгаз» є юридичною особою, частка держави у статутному фонді якої перевищує 25 відсотків.

Таким чином, на переконання позивачів, з огляду на приписи частини другої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» законом не передбачено право приватного виконавця здійснювати примусове виконання рішень, за якими боржником є держава, державні органи, НБУ, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному фонді яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету.

Окрім цього, позивачі вказують, що відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем та стягнення на його користь основної винагороди у сумі понад 10 млн. грн., у той час, коли примусове стягнення повинно здійснюватися органами державної виконавчої служби разом зі стягненням до Державного бюджету України виконавчого збору, завдає збитків державі на суму 10 037 179, 48 грн.

Разом з тим, ухвалою Верховного суду від 17.04.2019 по справі № 904/1209/18 зупинено виконання постанови Центрального апеляційного господарського суду від 25.03.2019 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2019 по справі № 904/1209/18 до закінчення їх перегляду в порядку касаційного провадження.

Примусове виконання виконавчого документу, виданого на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2019 по справі № 904/1209/18 здійснюється в межах виконавчого провадження № 58907481.

Матеріали справи також свідчать, що 11.05.2019 заявник звертався до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. з листом від № 490007-Сл-7974-0519, яким повідомляв останнього про виконання в повній мірі ПAT «Дніпропетровськгаз» грошового зобов`язання перед AT «НАК «Нафтогаз України» по справі № 904/4470/16 на підставі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 11.05.2019 № 490007-Сл-7969-0519, у зв`язку із чим просив приватного виконавця врахувати факт відсутності заборгованості ПАТ «Дніпропетровськгаз» перед AT «НАК «Нафтогаз України».

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Така правова позиція викладена в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» від 06.03.2008 № 2.

Водночас, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на роз`яснення, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» та постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 № 2 «Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ». Так, при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, обов`язковою умовою для застосування судом заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом, зазначеним у клопотанні позивача, буде мати наслідком виключно збереження існуючого становища до розгляду справи по суті. Водночас, невжиття таких заходів, очевидно, може призвести до того, що захист прав, свобод та інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду, стане неможливим, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Заборона вчиняти будь-які виконавчі дії щодо боржника в межах відкритих виконавчих проваджень не є прийняттям рішення у справі по суті, а є одним із видів інституту забезпечення адміністративного позову, який передбачено нормами процесуального закону. Така заборона носить тимчасовий характер і спрямована виключно на збереження існуючого становища до розгляду спору по суті та прийняття судового рішення у справі.

Колегія суддів, перевіривши зазначені в заяві позивача про забезпечення позову доводи на предмет їх відповідності вище викладеним нормам та з`ясованим обставинам, а також оцінивши докази, які уже містяться у матеріалах справи та дослідивши доводи викладені в апеляційних скаргах, дійшла висновку про обґрунтованість заяви та про наявність підстав для її задоволення, оскільки наявна очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача.

Крім того, колегія суддів зазначає, що заходи забезпечення позову, які запроваджують певні обмеження не є постійними, а мають тимчасовий характер, при цьому сторони не позбавлені права звертатися до суду з клопотанням про зміну заходів забезпечення позову або їх скасування.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається. Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та приватного виконавця Сивокозова Олександра Миколайовича - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова в повному обсязі складена 08.08.2019.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Карпушова

А.Г. Степанюк