Справа № 640/20888/18
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2019-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про визнання заяви про відвід судді від розгляду справи не обґрунтованою та зупинення провадження у справі

08 серпня 2019 року м. Київ № 640/20888/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., розглянувши заяву про відвід судді в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1
доГоловного управління Державної фіскальної служби у міст Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.08.2018 року №-2655,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач, заявник) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі також - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 11.10.2018 року №-2655.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.12.2018 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Крім іншого, в ухвалі судом звернуто увагу, що позивачем у позовній заяві зазначено, що він залучає Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача та просить третю особу надати пояснення на позовну заяву.

Водночас, з огляду на те, що позивачем не заявлено встановленого вимогами Кодексу адміністративного судочинства України належного клопотання про залучення третьої особи, та не наведено достатніх обґрунтувань та доказів, яким саме чином рішення у даній справі вплине на права, інтереси чи обов`язки Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, судом не встановлено підстав для залучення Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.

Через канцелярію суду 07.08.2019 року позивачем подано заяву про відвід судді.

В обґрунтування заяви позивачем зазначено, що за період з 18.12.2018 року по 01.08.2019 року суддею Маруліною Л.О. прийнято 147 рішень у справах, водночас у справі №640/20888/18 судове рішення не прийнято.

Крім того, у позивача викликала сумнів у неупередженості та об`єктивності судді відмова у задоволенні клопотання позивача про залучення до участі у справі Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, шляхом «неправильного незастосування» (цитата) суддею норми, передбаченої частиною другою статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України, що прямо підтверджується висновком судді в ухвалі від 18.12.2018 року та свідчить про порушення суддею принципів: верховенства права, змагальності сторін та офіційного з`ясування всіх обставин у справі.

Враховуючи викладене, на підставі пунктів 2 та 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України, ОСОБА_1 заявлено відвід судді Маруліній Л.О. від розгляду справи №640/20888/18.

Дослідивши обґрунтування, викладені в заяві позивача про відвід судді, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з пунктами 2 та 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Як вбачається із змісту заяви, мотивувальна частина заяви позивача ґрунтується на незгоді позивача із процесуальними діями головуючого судді Маруліної Л.О., які полягають у висновку суду про необґрунтованість самостійного визначення позивачем Уповноваженого з прав людини третьою особою у справі та у не прийнятті рішення у справі.

Відповідно до частини четвертої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Отже, з аналізу доводів позивача, викладених у заяві, суд дійшов висновку про необґрунтованість та не вмотивованість заяви про відвід судді, оскільки незгода із процесуальними діями судді не може бути підставою для відводу судді, відповідно до норм Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім іншого, суд вважає за необхідне зазначити, що частиною першою статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Враховуючи необґрунтованість та непідтвердженість будь-якими доказами у заяві про відвід головуючого обставини, визначені пунктами 2 та 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України, є підстави вважати зазначену заяву спробою впливу на суд.

Так, відповідно до Основних принципів незалежності судових органів (схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року), незалежність судових органів гарантується державою і закріплюється в конституції або законах країни. Усі державні та інші установи зобов`язані шанувати незалежність судових органів і дотримуватися її. При цьому, не повинно мати місця неправомірне чи несанкціоноване втручання в процес правосуддя.

Згідно Бангалорських принципів діяльності судді, затверджених резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27.07.2006 року, суддя повинен виконувати свою професійну функцію незалежно, виходячи з власної оцінки фактів та відповідно до свідомого розуміння закону, не зважаючи при цьому на будь-які зовнішні впливи, стимули, тиски, загрози чи втручання, прямі або непрямі, хоч би від кого вони йшли і хоч би якими були їхні причини.

Побудова громадянського суспільства, утвердження України на міжнародній арені як правової, соціальної, демократичної держави вимагає від усіх суб`єктів суспільних правовідносин чіткого, неухильного дотримання норм чинного законодавства України, приписів міжнародно-правових актів, ратифікованих Верховною Радою України, а не лише декларування принципів верховенства права, законності на паперових носіях шляхом прийняття певних законів уповноваженим на те органом.

Так, незалежність суддів є невід`ємною складовою статусу судді в цілому. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону.

Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпеченням державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей; гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту; забороною суддям належати до політичних партій та профспілок, брати участь у будь-якій політичній діяльності, мати представницький мандат, займатися за сумісництвом певними видами діяльності; притягненням до юридичної відповідальності винних осіб за неповагу до суддів і суду; суддівським самоврядуванням.

Зазначений підхід щодо забезпечення незалежності суддів закріплено у Конвенції про захист прав людини та основних свобод (04.11.1950 року), ратифікованій Верховною Радою України 17.07.1997 року, та в низці інших міжнародних документів, а саме: "Основні принципи незалежності судових органів", ухвалені резолюціями 40/32 від 29.11.1985 року та 40/146 від 13.12.1985 року Генеральної Асамблеї ООН, "Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів", затверджені 24.05.1989 року Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної Ради ООН, Європейська хартія "Про статус судців" від 10.07.1998 року, Рекомендації № (94) 12 Комітету Міністрів Ради Європи "Незалежність, дієвість та роль суддів" від 13.10.1994 року та інших. Цей підхід також підтверджується практикою Європейського суду з прав людини.

Частиною четвертою статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У цьому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України суд має право зупинити провадження у справі в разі: надходження заяви про відвід - до вирішення питання про відвід.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про відвід судді, у відповідності до частини третьої статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне зупинити провадження у справі №640/20888/18 та передати заяву для вирішення питання про відвід судді до автоматичного розподілу для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу.

Керуючись статтями 36-40, 236, 243 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва -

УХВАЛИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Маруліної Л.О. визнати необґрунтованою.

2. Зупинити провадження у справі №640/20888/18 до вирішення заяви про відвід судді Маруліної Л.О.

3. Передати заяву ОСОБА_1 про відвід судді Маруліної Л.О. для вирішення іншим складом суду у порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення.

Ухвала за наслідками розгляду питання про відвід (самовідвід) окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включено до апеляційної скарги на рішення чи ухвалу суду, прийняту за наслідками розгляду справи.

Суддя Л.О. Маруліна