Справа № 640/3700/19
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2019-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 серпня 2019 року № 640/3700/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Київської міської митниці ДФС
провизнання протиправним та скасування рішення

встановив:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (далі також - суд) звернувся ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Київської міської митниці ДФС (далі також - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 04.02.2019 №UA100110/2019/000017/2;

визнати протиправною і скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 04.02.2019 №UA100110/2019/00150.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що відповідач безпідставно відмовив у прийнятті поданої декларантом митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, незважаючи на подання усіх необхідних документів, які підтверджують заявлену декларантом митну вартість придбаного ним автомобіля та обраний метод її визначення (основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), та шляхом прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів безпідставно визначив митну вартість автомобіля, який ввозився на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, за другорядним методом (резервним), що призвело до збільшення відповідачем митної вартості автомобіля з 4 700,00 євро до 7 452,00 євро.

Ухвалою суду від 07.03.2019 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати у порядку спрощеного провадження.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просив відмовити в її задоволенні, стверджуючи про необґрунтованість позову у зв`язку з тим, що заявлена позивачем митна вартість автомобіля не може бути визнана через наявність розбіжностей щодо його вартості та відсутність усіх необхідних відомостей щодо його дійсної вартості. Зокрема, зазначив про ненадання декларантом позивача:

- документів, що підтверджують заявлену ним митну вартість придбаного автомобіля (банківські платіжні документи, касові або товарні чеки); документів, що містять відомості про вартість страхування; транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Зауважив, що в технічному паспорті автомобіля зазначене ім`я покупця - компанія «Wikler Albert», тоді як продавцем автомобіля для позивача є «Autos 96 KFZ Handel Oskar Maier».

- документів стосовно митного оформлення автомобіля без їх перекладу українською мовою, що не відповідає вимогам статті 254 Митного кодексу України.

Крім того, відповідач зауважив, що в наданому декларантом експертному висновку КНДІСЕ вказується ціна в російських рублях, при цьому лише подібних автомобілів без урахування комплектації, тоді як митницею використано інформацію з каталогу SCHWACKE.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі договору купівлі-продажу від 21.01.2019 позивач придбав у резидента Федеративної Республіки Німеччини «Auto96 KFZ Handel Oskar Maier» легковий автомобіль, що був у використанні, та має такі характеристики: марка - Volkswagen, модель - Caddy 1,6 TDI, тип двигуна - дизельний, об`єм двигуна - 1598 куб.см, номер двигуна - невизначений, екологічний клас - EURO5, кількість місць - 7, в тому числі місце водія, тип кузова - універсал, призначення - для перевезення пасажирів дорогами загального користування, перша реєстрація - 26.08.2013, календарний рік виготовлення - 2013, модельний рік виготовлення - 2013, категорія - М1, колісна формула - 4х2, показник одометра - 248 328 км, країна виробництва - DE.

29.01.2019 з метою митного оформлення автомобіля позивачем через уповноважену особу ТОВ «ВІК-ПАРТНЕР» подано на митний пост Волинської митниці ДФС митну декларацію від 29.01.2019 №UA100110/2019/113292, відповідно до якої митну вартість визначено за першим методом, тобто за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, в розмірі 4 700,00 євро, що еквівалентно 149 134,45 грн.

З графи 44 митної декларації від 29.01.2019 №UA100110/2019/113292 та оскаржуваної картки відмови від 04.02.2019 №UA100110/2019/00150 вбачається, що на підтвердження митної вартості автомобіля декларантом позивача надано органу доходів і зборів: рахунок від 21.01.2019 №2019-017; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 26.01.2019 №UA100110/2019/112557; копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 21.01.2019 №К04228893; копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 26.08.2013 №ZBI 122976672; договір про надання послуг митного брокера; паспорт позивача від 18.10.2002.

Водночас позивач стверджує про надання органу доходів і зборів копії договору купівлі-продажу автомобіля від 21.01.2019, який у вищевказаному переліку відсутній, однак відповідач не заперечує факту його надання.

Відповідачем розпочато процедуру консультацій із декларантом шляхом формування електронного повідомлення про необхідність надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару згідно з частиною другою статті 53 Митного кодексу України, а саме: банківських платіжних документів щодо оцінюваного автомобіля, документів про його страхування, транспортних документів; документів, що містять відомості про вартість перевезення автомобіля; висновків про якісні та вартісні характеристики товарів; копії митної декларації країни відправлення.

Разом із заявою від 04.02.2019 №1 декларант надав органу доходів і зборів копію електронної декларації від 21.01.2019 №19DE11E1 та висновок експертного дослідження КНДІСЕ від 31.01.2019 №2814/19-54, повідомивши про неможливість надання в 10-денний термін інших документів, що підтверджують вартість товару.

За результатами розгляду поданих для митного оформлення документів транспортного засобу відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості від 04.02.2019 №UA100110/2019/000017/2, відповідно до якого за резервним методом скориговано митну вартість автомобіля на суму 7 452,00 євро.

Прийняте рішення про коригування митної вартості обґрунтоване відповідачем тим, що документи, подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме витрати, понесені на транспортування та страхування оцінюваного транспортного засобу. Надані до митного оформлення документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена. З поданих документів неможливо підтвердити заявлений метод визначення митної вартості товарів. В жодному з поданих декларантом позивача до митного оформлення документах не вказано умови поставки, не зазначено витрати, понесені на транспортування та страхування, отже, числові значення складових митної вартості відсутні, тому неможливо перевірити заявлену митну вартість товару.

У зв`язку з прийняттям вищевказаного рішення відповідачем надано позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного значення від 04.02.2019 №UA100110/2019/00150, якою позивачу відмовлено у митному оформленні (випуску) придбаного ним транспортного засобу.

Не погоджуючись із вищевказаними рішенням та карткою відмови, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить із такого.

Правовідносини, пов`язані зі справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (частина друга статті 1 Митного кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 7 Митного кодексу України встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.

Митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (пункт 24 частини першої статті 4 Митного кодексу України).

Згідно з частинами першою-третьою статті 318 Митного кодексу України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Митний контроль здійснюється виключно органами доходів і зборів відповідно до цього Кодексу та інших законів України.

Митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої пункту 1, частини шостої статті 321 Митного кодексу України товари, транспортні засоби комерційного призначення перебувають під митним контролем з моменту його початку і до закінчення згідно із заявленим митним режимом.

У разі ввезення на митну територію України товарів, транспортних засобів комерційного призначення митний контроль розпочинається з моменту перетинання ними митного кордону України.

Граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення під митним контролем не може перевищувати 180 календарних днів, крім митних режимів, які передбачають перебування під митним контролем протягом усього часу дії митного режиму.

Митний контроль закінчується у разі ввезення на митну територію України - після закінчення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, за винятком митних режимів, які передбачають перебування під митним контролем протягом усього часу дії митного режиму.

Документи та відомості, необхідні для здійснення митного контролю, порядок подання документів та відомостей, необхідних для митного контролю та форми митного контролю регулюються статтями 334, 335, 336 Митного кодексу України.

Митне оформлення - це виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (пункт 23 частини першої статті 4 Митного кодексу України).

Згідно зі статтями 246, 248 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Стаття 49 Митного кодексу України встановлює, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Стаття 51 Митного кодексу України регулює питання визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, згідно частини 1 митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною другою статті 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Стаття 57 глави 9 Митного кодексу України встановлює основний та другорядні методи визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, частиною другою якої визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Статтею 58 Митного кодексу України встановлено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів (пункт 2 частини першої).

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (частина друга).

Відповідно до частини першої статті 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Згідно з частиною другою статті 52 даного Кодексу декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Статтею 53 Митного кодексу України закріплено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1).

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга).

Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частина друга).

Відповідно до частини першої статті 55 цього Кодексу рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Як уже встановлено судом, декларант в інтересах позивача надав митному органу для підтвердження заявленої митної вартості автомобіля при здійсненні його митного оформлення: рахунок від 21.01.2019 №2019-017; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 26.01.2019 №UA100110/2019/112557; копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 21.01.2019 №К04228893; копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 26.08.2013 №ZBI 122976672; договір про надання послуг митного брокера; паспорт позивача від 18.10.2002; договір купівлі-продажу від 21.01.2019; технічний паспорт на автомобіль; копію експертної декларації від 21.01.2019 №19DE11Е1.

Відтак, судом встановлено, що подані декларантом позивача до митного оформлення автомобіля вищевказані документи, а саме договір купівлі-продажу від 21.01.2019 та рахунок від 21.01.2019 №2019-017, які за назвою і змістом відповідали вимогам пунктів 2-3 частини другої статті 53 Митного кодексу України.

Тобто, судом встановлено, що подані декларантом позивача до митного оформлення вищевказані документи, зокрема, договір купівлі-продажу від 21.01.2019; рахунок від 21.01.2019 №2019-017 за назвою і змістом відповідали вимогам пунктів 2, 3 частини другої статті 53 Митного кодексу України.

При цьому доцільно зауважити, що відповідно до пункту 1.1 договору купівлі-продажу автомобіля від 21.01.2019 продавець (Auto KFZ Handel Oskar Maier) передав у власність покупцю ( ОСОБА_2 ), а останній прийняв у власність вищевказаний автомобіль, а згідно з пунктом 3.1 цього договору за домовленістю сторін продаж автомобіля вчиняється за 4 700,00 євро, які отримані продавцем від покупця до підписання цього договору. Розрахунок здійснено шляхом передачі покупцем готівкових коштів у сумі 4 700,00 євро. Зазначена ціна відповідає волевиявленню учасників цього правочину і є остаточною і змінам за жодних обставин не підлягає.

Згідно з рахунком від 21.01.2019 №2019-017 продаж автомобіля здійснюється без гарантій, тому що продаж здійснюється на експорт, вартість автомобіля становить 4700,00 євро, сума отримана готівкою, що підтверджується підписом уповноваженої особи продавця та його штампом.

У суду відсутні підстави щоби не взяти до уваги рахунок від 21.01.2019 щодо оплати автомобіля покупцем в готівковій формі, оскільки така форма оплати узгоджується сторонами договору купівлі-продажу від 21.01.2019 та не зобов`язує сторони здійснювати таку оплату виключно через банківські установи. До того ж, сам факт сплати позивачем коштів за придбаний автомобіль у сумі 4700,00 євро підтверджується підписом уповноваженої особи продавця та відбитком штампу продавця.

Відсутність банківського платіжного документа щодо підтвердження сплати за придбаний товар не може бути підставою для твердження відповідача про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару. Тому суд вважає, що вищевказані договір купівлі-продажу автомобіля від 21.01.2019 та рахунок від 21.01.2019, надані декларантом позивача, підтверджують факт придбання позивачем автомобіля за готівкові кошти в сумі 4700,00 євро.

Відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростував зміст договору купівлі-продажу автомобіля від 21.01.2019, в тому числі будь-які відомості про отримання від компетентних органів Республіки Німеччина інформації щодо підтвердження чи непідтвердження обставини відчуження позивачу продавцем нерезидентом Autos96 KFZ Handel Oskar Maier вищевказаного автомобіля та отримання або неотримання від позивача готівкою коштів в сумі 4700,00 євро та/або іншої суми за відчужений транспортний засіб.

Стосовно документів, визначених пунктами 4-6 та 8 частини другої статті 53 Митного кодексу України (банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, інші платіжні документи про його оплату, транспортні документи, документи, що підтверджують страхування), необхідність подання яких при процедурі консультації із декларантом вимагав відповідач, суд вважає їх витребування безпідставним та необґрунтованим, оскільки автомобіль оплачено готівковими коштами, згідно з доводами позивача витрати на транспортування придбаного автомобіля він не поніс, а страхування автомобіля не здійснювалося, що виключає включення витрат на його транспортування та страхування у митну вартість автомобіля.

Позивач не зазначив яким саме чином автомобіль прибув на митну територію України.

При цьому відсутність витрат на транспортування автомобіля не виключає можливості понесення витрат на його експлуатацію, в тому числі і на придбання пального для транспортування товару до кордону України, що мають різний зміст. Відсутність підтверджуючих документів на понесення витрат на експлуатацію транспортного засобу також не може слугувати підставою для неможливості перевірки правильності визначеної декларантом митної вартості товару.

Що стосується витребуваної відповідачем у позивача копії митної декларації країни відправлення, то суд також погоджується з доводами позивача про відсутність у відповідача підстав вимагати надання копії митної декларації країни відправлення товару за відсутності виявлених відповідачем розбіжностей, наявності ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, оскільки відповідно до пункту 7 частини третьої статті 53 Митного кодексу України копія такого додаткового документа може витребовуватися органом доходів і зборів у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Суд не бере до уваги доводи відповідача, зазначені ним у відзиві на позовну заяву, про те, що в технічному паспорті автомобіля, АС-А-1-021/19-00021 (згідно з доводами відповідача це - документ, який тимчасово видається в Німеччині з метою виїзду з країни протягом 5 днів (малий бріф)) зазначено ім`я покупця (власника) вказаного автомобіля - компанію «Winkler Albert», тоді як документально непідтвердженою є інформація, що стосується продавця автомобіля Auto KFZ Handel Oskar Maier.

Наведене обгрунтовується частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України та тим, що наведені вище обставини не були підставою для прийняття оскаржуваних рішення про коригування митної вартості та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Так, відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Доводи відповідача про те, що надані декларантом позивача документи всупереч вимогам статті 254 Митного кодексу України не були перекладені українською мовою також не заслуговують на увагу суду, оскільки вказана обставина також не була підставою для прийняття відповідачем оскаржуваних рішення та картки відмови. Окрім того, відповідачем не надано суду доказів пред`явлення позивачу вимоги відповідно до вимог статті 254 Митного кодексу України про надання документів, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення придбаного ним автомобіля, перекладених українською мовою.

Відтак, за висновком суду, сумніви відповідача щодо складових митної вартості придбаного позивачем автомобіля грунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частиною шостою статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 Митного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина друга статті 54 Митного кодексу України).

Суд звертає увагу на те, що аналіз вищенаведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції в подібних правовідносинах, викладеній в постанові Верховного Суду від 20.02.2018 у справі №809/1884/16.

Неможливість відповідача з поданих позивачем документів підтвердити заявлений метод визначення митної вартості автомобіля не є достатньою підставою для застосування ним іншого методу визначення митної вартості цього транспортного засобу.

Згідно з частиною першою статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частини другої статті 57 Митного кодексу основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу. За правилами частини третьої, восьмої згаданої статті кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина четверта статті 57 Митного кодексу України).

На підставі аналізу вказаних законодавчих положень суд дійшов висновку, що, виходячи з принципу послідовності, передбаченого статтею 57 Митного кодексу України, відповідач при виборі методу визначення митної вартості повинен проводити консультації з декларантом, обмінюючись наявною у кожного з них інформацією. При цьому застосування резервного методу відповідно до вимог, встановлених статтею 64 Митного кодексу України можливе лише за наявності обґрунтованих підстав незастосування попередніх п`яти.

Як встановлено судом, митну вартість придбаного позивачем транспортного засобу, що вказана декларантом у митній декларації від 29.01.2019 №UA100110.2019.113292, визначено за основним методом, а до самої митної декларації декларантом подано необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару за ціною договору.

Згідно з оскаржуваним рішенням про коригування митної вартості товарів від 04.02.2019 №UA100110/2019/000017/2 митну вартість згаданого транспортного засобу визначено відповідачем за резервним методом (стаття 64 Митного кодексу України), джерело інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення його митної вартості - вартість офіційного довідника ринку Європи каталогу SCHWACKE-7452,00 євро, інформація мережа Інтернет.

Однак, безпідставно не застосувавши основний метод визначення митної вартості автомобіля, та застосувавши резервний метод, відповідач не надав суду доказів проведення необхідної консультації з декларантом позивача у належний спосіб. Саме лише посилання в оскаржуваному рішенні відповідача на проведення з декларантом позивача консультації відповідно до частини четвертої статті 57 Митного кодексу України не можна вважати таким, що відповідає нормам закону.

Суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 20.02.2018 у справі №809/1884/16, відповідно до якої доводи відповідача про те, що подані декларантом позивача документи не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, є необґрунтованими, оскільки положення статті 53 Митного кодексу України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.

Також, відповідач не надав суду доказів про те, що при прийнятті оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів за резервним методом було враховано стан транспортного засобу (рік його випуску, показники одометра, які зазначені в акті про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 23.01.2019 №UA205010/2019/411330.

Наведене не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України.

В адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення орган доходів і зборів повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення; відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

При цьому відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, відповідачем не доведено наявність підстав для застосування резервного методу визначення ціни придбаного позивачем автомобіля, а відповідно для прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів. Тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню судом.

Ураховуючи викладене, є протиправною та підлягає скасуванню судом також і оскаржувана картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 04.02.2019 №UA100110/2019/00150, прийнята на підставі вищевказаного рішення.

Відтак, позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню судом у повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що при зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією від 01.03.2019 №18475.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача здійснені ним судові витрати у зв`язку зі сплатою судового збору в розмірі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці ДФС.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Київської міської митниці ДФС (03124, м. Київ, вул. Вацлава Гавела, 8А, ) задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним і скасувати рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 04.02.2019 №UA100110/2019/000017/2.

Визнати протиправною і скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 04.02.2019 №UA100110/2019/00150.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко