Справа № 826/1676/18
Суддя: Ісаєнко Юлія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1676/18 Суддя (судді) першої інстанції: Клименчук Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Земляної Г.В., Мельничука В.П.,

за участю:

секретаря Левченка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.12.2018 у справі за позовом ОСОБА_2 до Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про:

- визнання протиправними дії Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації щодо зняття з реєстрації за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 ;

- зобов`язання Голосіївську районну в місті Києві державну адміністрацію поновити реєстрацію ОСОБА_2 за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.12.2018 в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивачка звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.12.2018 скасовано та задоволено позов.

Визнано протиправними дії Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації щодо зняття з реєстрації за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 .

Зобов`язано Голосіївську районну у місті Києві державну адміністрацію поновити реєстрацію ОСОБА_2 за вказаною вище адресою.

Апелянт - ОСОБА_1 , дізнавшись про наявність вказаного спору з Єдиного державного реєстру судових рішень, будучи власником квартири АДРЕСА_2 звернувся з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині визначення підсудності даного спору адміністративному суду та вказуючи на наявність спору про право, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.12.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2019, а провадження у справі закрити.

Апелянт та його представник в судовому засіданні наполягали на задоволенні вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду просили скасувати, а провадження у справі закрити.

Представники позивача заперечили проти задоволення вимог апеляційної скарги, постанову Шостого апеляційного адміністративного суду просили залишити без змін.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, що не заважає розгляду справи за його відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 на підставі укладеного з ТОВ «Територіальне міжгосподарське підприємство «Ліко-Холдинг» договору купівлі-продажу квартири від 22 квітня 2003 року, зареєстрованим в реєстрі за №1500, разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зареєстровані у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

17.05.2016 до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації через Центр надання адміністративних послуг Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації надійшла заява від ТОВ «СВ Фінанс», як нового власника квартири АДРЕСА_3 , про зняття з реєстрації осіб, зареєстрованих за вказаною адресою, зокрема: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

31.07.2017 ОСОБА_2 направлено до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації письмовий запит щодо надання інформації щодо того, чи зареєстрована вона за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідь на зазначений запит, відповідачем повідомлено про те, що начальником відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації О.Хрупало прийнято рішення щодо зняття позивача з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач, вважаючи дії відповідача щодо зняття з реєстраційного обліку неправомірними та такими, що порушують його права та законні інтереси, звернувся до суду з даним позовом.

Колегія суддів досліджуючи вказану справу, доводи апелянта та встановлюючи наявність підстав для розгляду даного позову в порядку адміністративного судочинства, виходить з наступного.

Приписами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно- правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Апелянтом вірно вказано, що з оскаржуваних судових рішень вбачається, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи з приводу захисту житлових прав та інтересів позивача, а отже, існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відтак, враховуючи суть спірних правовідносин та сторін у справі, колегія суддів погоджується із твердженнями апелянта стосовно того, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 826/3620/17, а також постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 815/1048/17, постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 14 березня 2019 року у справі № 810/886/16, що в контексті ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковим для врахування судами.

Колегія суддів зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів не погоджується з позицією суду першої та апеляційної інстанції щодо наявності правових підстав для розгляду даного спору у порядку адміністративного судочинства.

В контексті викладеного, колегія суддів відхиляє доводи позивача, які стосуються суті спору, оскільки він не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Також, колегія суддів вказує на необґрунтованість клопотання позивача про закриття провадження у справі з посиланням на ч. 1 ст. 238 КАС України, позаяк можливість розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 після ухвалення постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2019 прямо передбачено процесуальними положеннями ст. 323 КАС України. А отже, таке клопотання є безпідставним та не може бути задоволено.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 315 КАС України, визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 323 КАС України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, зазначеної в частині першій цієї статті, приймає постанову відповідно до статті 315 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 4 ст. 323 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, зазначену в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 підтверджується те, що суди першої та апеляційної інстанції ухвалили судове рішення з порушенням норм процесуального права, що є підставою для її задоволення.

В частині вимог апелянта щодо стягнення судових витрат з ОСОБА_2 , то процесуальними положеннями частин 10, 11 ст. 139 КАС України передбачено стягнення судових витрат на користь третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору та на користь відповідача, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Проте, за даних обставин справи, апелянт не залучався в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору та не є відповідачем, а тому підстави для стягнення судових витрат - відсутні. Крім того, апелянтом не надано документальних доказів оплати витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 242, 308, 315, 317, 321, 322, 323, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.12.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2019 скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії закрити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Постанову у повному обсязі складено 12.08.2019)

Головуючий суддя Ю.А. Ісаєнко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя В.П. Мельничук