Справа № 560/190/19
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/190/19

Головуючий у 1-й інстанції: Козачок І.С.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

31 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Ватаманюка Р.В. Полотнянка Ю.П.

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

представника відповідача: Поліщука Є.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13.12.2018 № прийнятого відповідачем про нарахування штрафних санкцій у розмірі 7 781 грн.23 коп.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 07.03.2019 адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про відмову в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Разом з тим, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не в повній мірі надано оцінку матеріалам справи та доводам відповідача.

Позивач в судове засідання не з`явився, повноважного представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. В матеріалах справи відсутні клопотання відповідача про участь в судових засіданнях суду апеляційної інстанції.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі та просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши, суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити частково, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі, ОСОБА_1 є фізичною особою, платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, особою з інвалідністю ІІ групи. Відповідно до матеріалів справи за позивачем був зареєстрований об`єкт нерухомого майна - житловий будинок у м АДРЕСА_1 загальною площею 662,5 кв. м. за який позивач сплачував податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Головним управлінням ДФС у Хмельницькій області 18.05.2017 прийняте податкове повідомлення - рішення №15838-13, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами у розмірі 34129,25 грн. Це податкове повідомлення-рішення надіслане позивачу у серпні 2017 року. Граничний строк сплати зобов`язання - 06 листопада 2017 року.

14.09.2017 позивач здійснив оплату за вказаним рішенням на суму 34129,25 грн., що підтверджується фіскальним чеком відділення поштового зв`язку №17 від 14.09.2017, копія якого є у матеріалах справи.

Того ж дня позивач здійснив оплату податкового зобов`язання за податковим повідомленням - рішенням № від 30.06.2017 за платежем земельний податок з фізичних осіб у розмірі 99,95 грн., що теж підтверджується фіскальним чеком відділення поштового зв`язку від 14.09.2017, копія якого є у матеріалах справи.

Під час оплати позивачем зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 34129,25 грн., при введені номера рахунку було допущено помилку, через яку сума коштів, призначена на погашення податкового зобов`язання, була перерахована на інший рахунок відповідача.

13 грудня 2018 року ГУ ДФС у Хмельницькій області за наслідками камеральної перевірки складено акт №1872/2201-58-06/ про результати камеральної перевірки своєчасності сплати узгодженої суми грошового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Перевіркою встановлено порушення строку сплати позивачем суми узгодженого грошового зобов`язання, після чого прийняте оскаржуване податкове повідомлення - рішення № від 13.12.2018 року про нарахування штрафних санкцій в сумі 7781,23 грн. за порушення строків сплати податкового зобов`язання.

Про результати камеральної перевірки та прийняття податкового повідомлення - рішення № від 13.12.2018 про нарахування штрафних санкцій ОСОБА_1 дізнався на особистому прийомі в Головному управлінні ДФС у Хмельницькій області.

Позивач вважаючи, що оплата податкового зобов`язання була здійснена ним вчасно, не погодився з діями і рішеннями відповідача, а тому звернувся до суду.

Суд першої інстанції також зазначає, що за позивачем згідно з даними податкового обліку також рахувалось податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 4776,84 грн. за 2015 рік, відповідно до податкового повідомлення - рішення від 21.06.2016.

Податкове повідомлення - рішення від 21.06.2016 було направлене за адресою позивача АДРЕСА_1 , яка є тією ж адресою, на яку у 2017 році направлялись і податкові повідомлення-рішення, за якими відбулась добровільна сплата.

14.09.2017 позивач здійснив оплату в сумі 34129,25 грн. по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік, ці кошти були частково зараховані податковим органом на погашення попередньо сформованого податкового боргу в сумі 4776,84 грн. (за 2015 рік) в порядку черговості погашення податкових зобов`язань відповідно до ч. 87.9. ст. 87 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.п.87.9. п.87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Решта суми - 29352,45 грн. частково (у більшій частині) погасила заборгованість з цього ж виду податку за 2016 рік.

Податковий орган 15 січня 2018 року за заявою позивача здійснив перерахування коштів, помилково зарахованих на невірний рахунок на правильний рахунок, про що свідчить копія висновку податкового органу, що є у матеріалах справи.

Податковий орган вважає, що датою сплати позивачем частини податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік в сумі 29352,45 грн. є не 14 вересня 2017 року, а саме 15 січня 2018 року (дата перерахування коштів на вірний рахунок).

Разом з тим, 06.08.2018 позивач сплатив ще 5271,34 грн., якими погасив решту існуючого податкового боргу, що ніким не оспорюється.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що штрафна санкція нарахована одним податковим повідомленням - рішенням форми "Ш" № від 13 грудня 2018 року за три окремо виділені періоди, зважаючи на те, що зарахування коштів від платника, а отже і погашення заборгованості здійснювалось не одним платежем у вересні 2017 року, а й також у серпні 2018 року.

Таким чином, податковий орган частково мав підстави для накладення штрафних санкцій, виходячи з того, що платник погасив частину податкових зобов`язань несвоєчасно.

Разом з тим, відповідач вирахував розмір санкції неправильно, незаконно включивши до розрахунку додатково розмір податкового зобов`язання, який платником був погашений добросовісно та своєчасно. Суд також враховує те, що включення саме цієї суми коштів в розрахунок штрафної санкції найбільшою мірою вплинуло на розмір санкції.

Крім того, суд не наділений правом підміняти функції податкового органу та самостійно перераховувати розмір штрафної санкції, застосований контролюючим органом, втручаючись в його дискреційні повноваження.

Зважаючи на це, суд не має можливості відділити законну частину податкового рішення в числовому (грошовому) виразі від тієї, яка підлягає скасуванню, оскільки вірний перерахунок податковим органом на даний час не вчинений. Відтак, суд вважає необхідним визнати протиправним та скасувати рішення податкового органу в цілому, що співпадає з обсягом засобу правового захисту, про який просить позивач у адміністративному позові.

Колегія суддів частково не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 67 Конституції України визначає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Сплата податків та зборів здійснюється в готівковій або безготівковій формі, крім випадків, передбачених цим Кодексом або законами з питань митної справи (пункт 35.2 статті 35 ПК України).

За правилами пункту 36.1 статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Виконанням податкового обов`язку, як передбачено пунктом 38.1 статті 38 ПК України, визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Як передбачено ст.126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу. У разі порушення платником податків строку сплати до бюджету узгодженого грошового зобов`язання, передбаченого абзацом другим підпункту 222.1.2 пункту 222.1 статті 222 цього Кодексу, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 20 відсотків суми такого грошового зобов`язання. У разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) фізичній особі податкове/податкові повідомлення-рішення з податку на майно у строки, встановлені відповідними нормами цього Кодексу, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

Отже передбачена пунктом 126.1 статті 126 ПК України штрафна санкція може бути застосована до платника податку лише тоді, коли податкове зобов`язання є узгодженим і таким, що сплачене із затримкою на визначені цим пунктом терміни.

Згідно з ч.1 ст.43 Бюджетного кодексу України передбачає, що при виконанні держбюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого в Нацбанку України.

Відповідно до п.23-1 ст.2 Бюджетного кодексу України, єдиний казначейський рахунок - рахунок, відкритий центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування та кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні.

Згідно з ч.4, 5 ст.45 Бюджетного кодексу України, податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном).

Податки і збори та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Враховуючи зазначене колегія суддів приходить до висновку, що усі сплачені податки і збори (обов`язкові платежі), в будь-якому випадку зараховуються та акумулюються на один консолідований рахунок - єдиний казначейський рахунок, а зарахування на відповідний рахунок має значення лише для обліку коштів.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що після виявлення податковим органом помилкового перерахунку коштів, податковий орган 15 січня 2018 року за заявою позивача здійснив перерахування коштів, помилково зарахованих на невірний рахунок на правильний рахунок, про що свідчить копія висновку податкового органу, що не заперечується сторонами у справі.

Враховуючи зазначене, вище колегія суддів приходить до висновку, що податковий орган не вірно трактував дії позивача зазначивши, що ним було не сплачено до бюджету податок на нерухоме майно, адже позивачем було помилково сплачено суми податку на невідповідний рахунок. Помилка при зазначенні невідповідного рахунку, не може слугувати підставою для застосування до позивача штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасне перерахування.

Крім того, позивачем до прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення було самостійно усунуто виявлену помилку податковим органом та здійснено повернення вказаних сум шляхом перерахування коштів на правильний рахунок.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, схожа позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.08.2018 року у справі № 821/1897/17 (К/9901/49746/18), яка передбачає, що поняття «єдиний казначейський рахунок» закріплене в Положенні про єдиний казначейський рахунок, затверджене наказом Державного казначейства України від 26.06.2002 року № 122, та визначається як консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України.

Пунктом 2.1 цього Положення про єдиний казначейський рахунок встановлено, що єдиний казначейський рахунок консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством.

Зі змісту пунктів Положення про єдиний казначейський рахунок слідує, що всі сплачені податки і збори (обов`язкові платежі), в будь-якому випадку зараховуються та акумулюються на один консолідований рахунок - єдиний казначейський рахунок, а зарахування коштів на відповідний рахунок має значення лише для обліку коштів.

Отже, здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету в строк, встановлений пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова, відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 червня 2015 року № 21-377а15.

Згідно з ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, у п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Однак, колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції зазначено, що податковий орган частково мав підстави для накладення штрафних санкцій, виходячи з того, що платник погасив частину податкових зобов`язань несвоєчасно. Проте, суд не має можливості відділити законну частину податкового рішення в числовому (грошовому) виразі від тієї, яка підлягає скасуванню, оскільки вірний перерахунок податковим органом на даний час не вчинений.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що податковий орган частково мав підстави для накладення штрафних санкцій, однак не погоджується з судом першої інстанції, щодо не можливості виділення суми штрафної санкції в тих межах, в яких вона підлягала.

Оскільки, як неодноразово вказував Верховний Суд в своїх постановах (№ 823/994/17 від 25.04.2019) суди не позбавлені можливості виділення з загальної суми податкового зобов`язання, визначеного спірними податковими повідомленнями-рішеннями, сум податкового зобов`язання нарахованого правомірно.

Обов`язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з`ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 7, частин 4 та 5 ст. 11 КАС України (у редакції, чинній до внесення змін законом України від 03.10.2017) та закріплено також у частині 4 ст. 9 КАС України (у редакції, чинній після внесення змін законом України від 03.10.2017).

Отже, як встановлено з матеріалів справи 14.09.2017 позивач здійснив оплату за вказаним рішенням на суму 34129,25 грн., що підтверджується фіскальним чеком відділення поштового зв`язку №17 від 14.09.2017.

Крім того, як вбачається з розрахунку штрафної санкції та Акту про результати камеральної перевірки №1872/2201-58-06/ від 13.12.2018 (а.с.13-16) сума в розмірі 4776,84 грн. була зарахована як погашення боргу за несплачений податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік (штрафна санкція 955,37 грн.). Залишок суми в розмірі 29352,45 грн. погасив суму боргу за несплачений податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік (штрафна санкція 5870,49 грн.). В свою чергу, залишок несплаченого податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2016 рік склав 4776,84 грн. (штрафна санкція 955,37 грн.). Однак, позивачем 08.08.2018 сплачено 5271,34 грн. та погашено даний борг.

Тобто, відповідачем дійсно помилково нарахована штрафна санкція в розмірі 5870,49 грн., оскільки позивачем частково погашено борг до граничного строку сплати визначеної ППР №15838-13.

В решті ж суми штрафу, податковий орган дійшов правомірного висновку.

У відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги частково ґрунтуються на вимогах законодавства, однак не в повній мірі спростовують висновки суду першої інстанції. В свою чергу, суд першої інстанції не в повній мірі встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області задовольнити частково.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 березня 2019 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від13.12.2018 №, прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у Хмельницькій області, в частині нарахування штрафних санкцій в сумі 5870 грн. 49 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачений ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 06 серпня 2019 року.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Ватаманюк Р.В. Полотнянко Ю.П.