Справа № 667/6753/15-а
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

07 серпня 2019 року

Київ

справа №667/6753/15-а

касаційне провадження №К/9901/11151/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Чиркіна С.М.,

суддів: Єзерова А.А., Шарапи В.М.

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Комсомольського районного суду м. Херсона від 19.02.2016 (головуючий суддя: Майдан С.І.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2016 (головуючий суддя: Лук`янчук О.В., судді: Градовський Ю.М., Кравченко К.В.) у справі №667/6753/15-а за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Комсомольської районної у м. Херсоні ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання незаконними рішень та їх скасування,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом Виконавчого комітету Комсомольської районної у м.Херсоні ради, третя особа: ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ), в якому просила визнати незаконними та скасувати рішення Виконавчого комітету Комсомольської районної ради у м. Херсоні від 09.01.1987 №16/1, від 27.08.1982 №524/16, від 14.01.1977 №11/1, №373 від 10.03.1977.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що оскаржувані рішення не відповідають вимогам законодавства, оскільки: гараж, який було узаконено за третьою особою на підставі рішення 27.08.1982 №524/16, перекриває прохід загального користування у зв`язку з чим загальний прохід посунувся на земельну ділянку позивача; рішення від 09.01.1987 №16/1 містить недостовірні дані щодо землекористувача земельної ділянки; план архітектурного відводу по АДРЕСА_1 за №373 від 10.03.1977 складений з порушенням технічних, протипожежних та санітарних норм, а тому протиправно був затверджений рішенням відповідача від 14.01.1977 №11/1.

Ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсона від 19.02.2016, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2016, адміністративний позов залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Залишаючи адміністративний позов без розгляду, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходили з того, що наведені позивачем причини пропуску встановленого законом строку звернення до суду не є такими, що об`єктивно не дали змоги позивачу вчасно звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подала касаційну скаргу, у якій з посиланням на порушення судами норм матеріального права просила суд касаційної інстанції скасувати зазначені судові рішення, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Касаційна скарга обґрунтована тим, що подання адміністративного позову поза межами встановлених статтею 99 КАС України строків обумовлено скрутним фінансовим становищем позивача у період з 2013 року по серпень 2015 року, а також тривалим лікуванням матері. Скаржник зазначила, що лише у серпні 2015 року працевлаштувалась, що дало змогу реалізувати право на оскарження зазначених рішень, в т.ч., сплати судовий збір та послуги адвоката.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.06.2016 відкрито касаційне провадження у справі.

На адресу суду від третьої особи надійшли письмові заперечення на касаційну скаргу, у яких ОСОБА_2 просив суду з посиланням на законність та обґрунтованість рішень судів першої та апеляційної інстанцій залишити касаційну скаргу позивача без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Відповідач правом на подачу відзиву не скористався.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), яким КАС України викладено в новій редакції.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції згаданого Закону передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2018 року цю справу передано на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

В порядку ст. 31 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), п. 15 Перехідних положень КАС України за результатами повторного автоматизованого розподілу від 20.06.2019 визначений новий склад суду.

Ухвалою Верховного Суду від 05.08.2019 справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до ст. 345 КАС України.

Верховний Суд переглянув оскаржені судові рішення у межах доводів касаційної скарги з урахуванням вимог ст. 341 КАС України, з`ясував повноту фактичних обставин справи, встановлених судами, перевірив правильність застосування норм матеріального і процесуального права та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що предметом оскарження у цій справі є ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування на підставі яких за третьою особою фактично узаконено нерухоме майно.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, Верховний Суд виходить з такого.

Частиною другою статті 99 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вирогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Судами попередніх інстанцій з матеріалів цивільної справи № 2-13/2011 встановлено, що у травні 2003 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2. У жовтні 2005 року ОСОБА_1 звернулася з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на прибудову, літню кухню, сараї, гараж, якими користується відповідач. У лютому 2009 року ОСОБА_1 доповнила свої зустрічні вимоги вимогами про визнання незаконними рішень виконавчого комітету Комсомольської районної у м. Херсоні ради від 09.01.1987 року №16/1, 27.08.1982 року №524/16 та скасування їх.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 15.03.2011 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні господарськими будівлями шляхом виселення з них задоволений частково.

Ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсона від 15.03.2011 провадження у цивільній справі № 2-13/2011 закрито в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання незаконними зазначених рішень виконавчого комітету Комсомольської районної ради м. Херсона, так як справа в цій частині позовних вимог не підлягала розгляду в порядку цивільного судочинства. Роз`яснено ОСОБА_1 , що розгляд такої категорії справ віднесений до юрисдикції адміністративних судів.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 14.07.2011 судові рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 15.03.2011 залишені без змін.

Одночасно з розглядом зазначеної цивільної справи, ОСОБА_3 у серпні 2006 року звернулась до суду з адміністративним позов щодо визнання зазначених рішень незаконними та їх скасування. Розгляд справи № 2-а-323/06 закінчений шляхом постановлення ухвали від 25.12.2009 про залишення адміністративного позову без розгляду на підставі частини першої статті 155 КАС України у зв`язку з відкликанням позовної заяви.

На підставі інформації наявної у матеріалах адміністративної справи № 2114/4500/12 судами встановлено, що у травні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду з позовом про визнання незаконними рішень виконавчого комітету Комсомольської районної ради м. Херсона від 09.01.1987 року №16/1, від 27.08.1982 року №524/16, від 14.01.1977 року №11/1 та скасування їх. Ухвалою Комсомольського районного суду м. Харкова від 21.06.2012 у справі № 2114/4500/12 позовна заява повернута позивачу у зв`язку не усуненням недоліків позовної заяви, яку залишено без руху.

З урахуванням інформації наявної в матеріалах адміністративної справи №2114/1312/12 судами установлено, що 22.08.2012 ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Комсомольської районної у м. Херсоні ради , третя особа - ОСОБА_2 про визнання незаконними рішень Виконавчого комітету Комсомольської районної ради м. Херсона від 09.01.1987 №16/1, від 27.08.1982 року №524/16, від 14.01.1977 року №11/1 та скасування їх. Ухвалою суду від 09.12.2013 позовна заява залишена без розгляду на підставі заяви ОСОБА_1 .

Отже, зазначені вище обставини, у т.ч., посилання на предмет спору у цивільній справі №2013/2011, свідчать, що з 2003 року позивач була обізнана про наявність оскаржуваних у цій справі рішень, та більш того такі рішення тричі були оскаржені до адміністративного суду, двічі з яких позивач добровільно відмовилась від позовної заяви.

01.08.2015 ОСОБА_1 в черговий раз звернулась з цим позовом до суду. Одночасно у позовній заяві позивач заявила клопотання про поновлення строків звернення до суду.

Верховний Суд зазначає, що встановлення законом процесуальних строків має на меті дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Статтею 44 КАС України (в редакції, чинній з 15.12.2017), яка кореспондується з положеннями ч. 2 ст. 49 КАС України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено обов`язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи), добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, щодо дотримання процесуальних строків.

Таким чином, особа, яка має намір подати позов, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту позовної заяви, в тому числі процесуальних строків її подачі.

Статтею 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

При цьому, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Матеріали справи не містять доказів наявності непереборних обставин, що унеможливили своєчасне звернення позивача до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Доводи позивача про скрутне матеріальне становище обґрунтовано відхилені судами попередніх інстанцій, оскільки такі причини об`єктивно не є такими, що перешкоджали своєчасному зверненню позовом до суду, з урахуванням того, що позивач з цим позовом звертається вже вчетверте.

Окрім того, КАС України допускає можливість відстрочення/розстрочення сплати судового збору за подання позовної заяви, відтак доводи позивача про відсутність коштів на сплату такого не можна вважати поважними причинами пропуску строків звернення до суду.

За приписами статті 59 Конституції України кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Отже, Конституцією України гарантовано право кожному, у встановлених законом випадках, отримати безоплатну правову допомогу, а отже доводи позивача про відсутність коштів на оплату послуг адвоката є безпідставиними.

Не заслуговують на увагу і доводи позивача про тривале лікування її матері, оскільки відсутній причино-наслідковий зв`язок між хворобою матері та реалізацією позивачем права на оскарження рішень відповідача.

Таким чином, за наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків щодо наявності правових підстав для залишення адміністративного позову без розгляду у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду без поважних на те причин.

Доводи касаційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судами попередніх інстанцій. Касаційна скарга не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в позовній заяві, апеляційній скарзі та з урахуванням яких суди попередніх інстанцій вже надавали оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права касаційна скарга відповідача не містить.

Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень і погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для залишення адміністративного позову без розгляду.

Керуючись ст. ст. 341, 345, 349, 350, 355, 356, КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Комсомольського районного суду м. Херсона від 19.02.2016 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2016 у справі №667/6753/15-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: С. М. Чиркін

А. А. Єзеров

В. М. Шарапа