Справа № 820/6973/15
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2019-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

08 серпня 2019 року

Київ

справа №820/6973/15

адміністративне провадження №К/9901/26668/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., секретар судового засідання - Лопушенко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуЦентральної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області
на постановуХарківського окружного адміністративного суду від 16.10.2015 (суддя Мар`єнко Л.М.)
та ухвалуХарківського апеляційного адміністративного суду від 30.08.2016 (колегія у складі суддів: Калиновський В.А., Бенедик А.П., Філатов Ю.М.)
у справі № 820/6973/15
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Багіра і К»
доДержавної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, Головного управління Державного казначейства України в Харківській області
проскасування податкових повідомлень-рішень, зобов`язання вчинити дії, стягнення суми бюджетного відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Багіра і К» звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, Головного управління Державного казначейства України в Харківській області, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просило суд: скасувати податкові повідомлення-рішення від 10.03.2015 №, №, від 08.06.2015 №, №; зобов`язати ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області надати головному управлінню Державної казначейської служби у Харківські області висновок про із зазначенням, що сума 850000 грн. підлягає відшкодуванню з бюджету; стягнути суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 850000 грн. з Державного бюджету України на користь ТОВ «БАГІРА І К».

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач під час здійснення господарської діяльності діяв у відповідності до п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст. 198 ПК України, а отже й з додержанням вимог п.200.4 ст. 200 ПК України, що підтверджено наданими до перевірки первинними документами. До того ж, позивач зазначив, що у рішенні про результати розгляду скарги від 18.05.2015 року №944/10/20-40-04-14, зазначено, що ДПІ допущено арифметичну помилку, проте у своєму рішенні ГУ ДФС у Харківської області сама допускає арифметичну помилку. Так, виходячи з висновків акту, ТОВ «Багіра і К» на підставі податкової накладної від 31.10.2014 №3 в розмірі 886000,00 грн. мало б відобразити в податковій декларації з ПДВ за жовтень 2014 року грошове зобов`язання з ПДВ на суму 5363 грн., а не 5 963 грн. (р. 9 декларації(1056055 грн.) - р. 17 (1050685 =100) - р.22 (7) 363 грн.).

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.2015 (з урахуванням ухвали цього ж суду від 19.02.2016), залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.08.2016, позовні вимоги задоволено частково. Скасовано податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області від 10.03.2015 №, №, від 08.06.2015 №, №. Стягнуто з Державного бюджету України суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за листопад 2014 року у розмірі 850000 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з чим погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем було дотримано всіх вимог Податкового кодексу України з реалізації права на податковий кредит та відображення бюджетного відшкодування з ПДВ по операціям з ТОВ «Юпітер». Задекларовані позивачем суми підтверджені наявними у матеріалах справи первинними бухгалтерськими документами. Враховуючи наявність підстав для задоволення позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень, а також наявність у позивача права на отримання суми бюджетного відшкодування, яке протиправно не було реалізовано контролюючим органом, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БАГІРА І К» суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за листопад 2014 року у розмірі 850000 грн.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм процесуального права та неповне з`ясування обставин справи. Відповідач вважає, що рішення вмотивовані висновками, що прямо суперечать обставинам справи.

В письмовому відзиві на касаційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «БАГІРА І К» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку по податковій декларації з ПДВ за листопад 2014 року.

За результатами документальної позапланової виїзної перевірки складений акт від 17.02.2015 №503/20-30-15-01-10/33290566, згідно висновків якого встановлено порушення вимог: п. 200.4 ст. 200 ПК України, у зв`язку з чим завищено заявлену суму бюджетного відшкодування ПДВ за листопад 2014 року на 850000 грн.; п.198.1, п. 198.3, 198.6 ст.198 ПК України, оскільки безпідставно віднесено до складу податкового кредиту за жовтень 2014 року ПДВ в сумі 886000 грн., що призвело до збільшення значення рядка 25 декларації з ПДВ за жовтень 2014 року на 5363 грн., збільшення значення рядка 25 декларації з ПДВ за листопад 2014 року на 27262 грн.

За результатами висновків, викладених в акті перевірки, винесені податкові повідомлення-рішення від 10.03.2015:

- №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов`язань наступних періодів) з ПДВ у розмірі 850000 грн.;

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ в розмірі 40781,25 грн., в т. ч. за основним платежем в розмірі 32625 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 8156,25 грн.

Внаслідок оскарження прийнятих відповідачем спірних рішень в адміністративному порядку, збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ у загальному розмірі 750 грн. (основний платіж - 600 грн., штрафні санкції - 150 грн.), яке визначено в податковому повідомленні-рішенні від 10.03.2015 № та зобов`язано ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області прийняти податкове повідомлення - рішення про зменшення ТОВ "БАГІРА І К" залишку від`ємного значення з ПДВ за декларацією з ПДВ за листопад 2014р. на суму 3375 грн. його залишено без змін.

08.06.2015 податковим органом винесені податкові повідомлення-рішення:

- №, яким зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ за листопад 2014 року у розмірі 3375 грн.;

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ в розмірі 750 грн., в. т. ч. за основним платежем в розмірі 600 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 150 грн.

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що між ТОВ "БАГІРА І К" (покупець) та ТОВ "Юпітер" (продавець) укладено договір поставки від 03.09.2014 №КП-Ю-Б-0101/09-14, а також складено специфікацію до нього від 03.09.2014 №1 та, предметом якого є постачання ланцюговозварювальних апаратів КЕ-7 та ланцюгов`язальних апаратів КЕВ-7-1.

Відповідно до п. 2.5 зазначеного Договору право власності на товар переходить до покупця з моменту фактичного одержання товару та підписання покупцем товарної накладної. Продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання з поставки товару після передачі товару в розпорядження покупця на підприємстві (складі) за адресою: м. Ковель, вул. Варшавська, 1. Також згідно умов Договору, а саме п. 4.1 розрахунки за цим договором здійснюються у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника в термін до 31.12.2014.

На виконання умов договору ТОВ "БАГІРА І К" прийнято товар - ланцюговозварювальний апарат КЕ-7 в кількості 3 шт. та ланцюгов`язальний апарат КЕВ-7-1 в кількості 3 шт., що підтверджується видатковою накладною на підставі виписаної довіреності на ім`я директора ТОВ "БАГІРА І К" від 31.10.2014. №1. Сплачено вартість товару, що підтверджується платіжними дорученнями (т.1 а.с.92-99), а ТОВ "Юпітер" виписано податкову накладну від 31.10.2014 №3 (т.1 а.с.75).

Придбане обладнання у ТОВ "Юпітер" вже використовувалося за призначенням, це обладнання є стаціонарним. Для запобігання його пошкодження в ході демонтажу, позивач уклав договір зберігання майна від 03.09.2014 №3-СМП-Б-001/09-14 з ТОВ "Сільмашпром" (зберігач), у виробничих цехах якого встановлено це обладнання. Підставами для укладення договору збереження саме з ТОВ "Сільмашпром" (в минулому Приватне підприємство "ЮРИДИЧНА компанія Восток") є факт, що останній є власником приміщення, де встановлено придбані апарати позивачем у ТОВ "Юпітер". Наказом по підприємству від 31.12.2014 введено в експлуатацію придбаний товар.

Названий товар використано у господарській діяльності шляхом передачі його в оренду на підставі договору оренди з ТОВ "ВО "Ковельсільмаш" від 09.12.2014 № А-ВО- 1- 01/10-14.

Оцінивши наведені докази, суди дійшли висновку про підтвердження реальність господарських операцій у спірних правовідносинах та про відсутність наміру безпідставно отримати податкову вигоду. Наявні у справі докази не містять жодних доказів наявності між позивачем та контрагентами позивача, взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в Державі суспільного ладу або моральних засад. Укладені між позивачем та його контрагентом є чинними та не визнані в установленому порядку недійсними.

Однак, касаційний суд вважає висновки судів першої та апеляційної інстанцій передчасними, та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак такі судові рішення не є такими, що відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як вбачається з судових рішень, суди взагалі не досліджували обставини щодо переміщення придбаного товару з пункту відвантаження у пункт призначення, а лише обмежились висновками про те, що придбане обладнання у ТОВ "Юпітер" вже використовувалося за призначенням і це обладнання є стаціонарним, тому для запобігання його пошкодження в ході демонтажу, позивач уклав договір зберігання майна від 03.09.2014 №3-СМП-Б-001/09-14 з ТОВ "Сільмашпром" (зберігач), у виробничих цехах якого встановлено це обладнання.

Приймаючи рішення у даній справі, суди попередніх інстанцій не надали юридичної оцінки і доводам відповідача щодо нездійснення фізичного переміщення придбаного товару та будь-якого перетворення і зміни якісних його характеристик, а також про те, що названий товар перепродано по ланцюгу, який сформовано пов`язаними особами. Як вказано в акті позивачем придбано товар у ТОВ «Юпітер», яке у свою чергу, придбало вказаний товар у підприємства ТОВ «Інновіда Україна». Постачальником до ТОВ «Інновіда Україна» було ТОВ «Авуар Про» яке у свою чергу, придбало вказаний товар у ТОВ «Сільмашпром».

За наведених обставин, судам слід ретельно з`ясувати характер та зміст спірних операцій між позивачем та ТОВ "Юпітер", дослідити не лише договори укладені з останнім, а також інші укладені на його реалізацію первинні документи, пов`язані з їх виконанням та які належить складати залежно від певного виду господарської операції, в сукупності з іншими доказами, і на підставі цього зробити вмотивований висновок про те, чи відбувся дійсний рух активів між учасниками відповідних операцій, а також встановити наявність зв`язку між фактом придбання товарів (послуг) з понесенням інших витрат із господарською діяльністю платника податку та використання цих товарів у господарській діяльності. При цьому, встановити джерело походження цього товару.

Вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судів першої та апеляційної інстанцій, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити касаційним судом правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

За правилами пункту 1 частини 2 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

З огляду на викладене, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Центральної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області задовольнити частково.

2. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.2015 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.08.2016 скасувати, а справу направити на новий розгляд до Харківського окружного адміністративного суду.

3. Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко

І.А. Васильєва ,

С.С. Пасічник

Судді Верховного Суду