Справа № 420/522/19
Суддя: Бжассо Н. В.
Дата ухвалення: 2019-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/522/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бжассо Н.В.,

за участі секретаря судового засідання Музики І.О.,

представників відповідача Кисельва О.М. (за довіреністю),

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одеса за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату податкового боргу

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області, за результатом розгляду якого позивач просить суд:

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2018 року № Ф-5126-53.

Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу стягнути з Державного бюджету України на користь позивача.

В обґрунтування адміністративного позову представник позивача зазначає, що 07.12.2018 року ОСОБА_1 було отримано шляхом поштового зв`язку вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2018 року № Ф-5126-53, винесену Головним управлінням ДФС в Одеській області. Не погоджуючись із вказаною вимогою, позивач оскаржила її в адміністративному порядку, проте відповідно до рішення про результати розгляду скарги від 14.01.2019 року № 1606/6/99-99-11-05-02-25, отриманого позивачем 17.01.2019 року, скаргу ОСОБА_1 на вимогу було залишено без задоволення. На думку позивачки, вимогу прийнято протиправно та вона належить до скасування. Так, згідно з текстом вимоги у позивача, як у фізичної особи, є заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені в сумі 15819,54 грн., яку контролюючий орган встановив на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів. З тексту вимоги є незрозумілим з якого платежу виникла заборгованість, на підставі яких даних інформаційної системи органу доходів і зборів встановлено дану заборгованість та чому позивач оскаржила вимогу як фізична особа, а відповідь надана фізичній особі-підприємцю. Позивач зазначає, що вона не здійснює підприємницьку діяльність, не є особою, яка провадить незалежну професійну діяльність та не є фізичною особою, яка забезпечує себе роботою самостійно та фізичною особою, яка використовує працю інших осіб. Близько дев`яти років позивач є найманим працівником та не повинна особисто нараховувати та сплачувати єдиний внесок.

Ухвалою суду від 20.02.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.03.2019 року.

12.03.2019 року від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, з огляду на який, ГУ ДФС в Одеській області не погоджується з доводами позивача. Відзив на адміністративний позов містить посилання на норми ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на норми ЗУ № 755. Також, представник відповідача зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що згідно облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів загальна сума заборгованості скаржника станом на 31.10.2018 року становить 15819,54 грн. На підставі цих даних ГУ ДФС в Одеській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2018 року № Ф-5126-53 згідно вимог чинного законодавства.

29.03.2019 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив на адміністративний позов з огляду на яку, представник позивача зазначає, що відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про реєстрацію позивача фізичною особою-підприємцем відсутня. Таким чином, позивач не зобов`язана нараховувати та сплачувати єдиний внесок як фізична особа-підприємець.

Відповідно до ухвали суду від 04.04.2019 року суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 23.04.2019 року.

Ухвалою суду від 17.07.2019 року, яка занесена до протоколу підготовчого засідання, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 01.08.2019 року.

Представник позивача у судове засідання не з`явився , у відповіді на відзив на адміністративний позов просить суд розглядати справу в порядку письмового провадження.

Представник відповідача заперечував проти задоволення адміністративного позову та зазначив, що вважає його таким, що не належить до задоволення з підстав, що наведені у відзиві на адміністративний позов та зазначив, що ОСОБА_1 податкова вимога виставлена як фізичній особі-підприємцю.

Суд розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками справи докази в їх сукупності та робить наступні висновки.

12.11.2018 року ГУ ДФС в Одеській області виставлено ОСОБА_1 вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5126-53, згідно з якою відповідно до ст. 25 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів», ГУ ДФС в одеській області вимагає сплати суму недоїмки у розмірі 15819,54 грн.

12.12.2018 року ОСОБА_1 подала скаргу до ДФС України про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2018 року № Ф-5126-53.

14.01.2019 року за результатом розгляду скарги ОСОБА_1 , ДФС України прийнято рішення № 1606/6/99-99-11-05-08-25, адресоване ФОП ОСОБА_1 , про залишення скарги без задоволення, а вимоги про сплату боргу - без змін.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом;

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску є:

1) роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту); філії, представництва, інші відокремлені підрозділи підприємств, установ та організацій (у тому числі міжнародні), утворені відповідно до законодавства України, які мають окремий баланс і самостійно здійснюють розрахунки із застрахованими особами; дипломатичні представництва і консульські установи іноземних держав, філії, представництва та інші відокремлені підрозділи іноземних підприємств, установ та організацій (у тому числі міжнародні), розташовані на території України; підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами, допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства для таких осіб: військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, у тому числі тих, які проходять військову службу під час особливого періоду, визначеного законами України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та "Про військовий обов`язок і військову службу"; патронатних вихователів, батьків-вихователів дитячих будинків сімейного типу, прийомних батьків, якщо вони отримують грошове забезпечення відповідно до законодавства; осіб, які отримують допомогу по тимчасовій непрацездатності, перебувають у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами і отримують допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; осіб, які проходять строкову військову службу у Збройних Силах України, інших утворених відповідно до закону військових формуваннях, Службі безпеки України та службу в органах і підрозділах цивільного захисту; осіб, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, усиновленні дитини; одного з непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікунів, піклувальників, прийомних батьків, батьків-вихователів, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, дитиною, хворою на тяжке перинатальне ураження нервової системи, тяжку вроджену ваду розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічне, онкогематологічне захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкий психічний розлад, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гостре або хронічне захворювання нирок IV ступеня, за дитиною, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, якій не встановлено інвалідність, а також непрацюючих працездатних осіб, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства; інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції (у тому числі постійне представництво інвестора-нерезидента), що використовує працю фізичних осіб, найнятих на роботу в Україні на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем в Україні, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців);

4) фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування;

5) особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності;

5-1) члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах;

15) особи, які беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування;

16) центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зовнішніх зносин, уповноважений орган центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період, - за непрацюючого іншого з подружжя працівника дипломатичної служби, який перебуває за кордоном за місцем довготермінового відрядження такого працівника.

Особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З огляду на зміст відзиву на адміністративний позов та надані представником відповідача пояснення, вимогу про сплату боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування позивачці виставлено на підставі п. 4 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», як фізичній особі-підприємцю, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п`ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку.

Згідно з ч. 8 ст. 9 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Приписами ч. 8 ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

З огляду на наведені норми законодавства, облік фізичних осіб-підприємців, які є платниками єдиного внеску, ведеться органами доходів і зборів.

Знімаються фізичні особи-підприємці з такого обліку органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку. Тобто, після отримання органами доходів і зборів відомостей від державних реєстраторів про припинення ФОП, така особа після проведення остаточного розрахунку знімається з обліку.

Позивач надала суду витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про те, що станом на 12.11.2018 року відносно неї в Єдиному реєстрі відсутні записи щодо реєстрації фізичною-особою підприємцем. Крім цього, позивач зазначила, що більше дев`яти років працює найманим працівником.

Суд вжив заходів з метою встановлення всіх обставин справи та витребував у Центру надання адміністративних послуг Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області інформацію у вигляді витягу з Єдиного державного реєстру щодо реєстрації ОСОБА_1 , станом на 12.11.2018 року, фізичною особою-підприємцем та отримав відповідь, що станом на 03.07.2019 року щодо ОСОБА_1 записів у Єдиному реєстрі не знайдено.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Тобто, у даній справі, саме на ГУ ДФС в Одеській області покладено обов`язок довести правомірність прийнятого рішення, що оформлене вимогою про сплату боргу від 12.11.2018 року № Ф5126-53.

ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» визначено, що саме органами доходів і зборів, до яких входить ГУ ДФС в Одеській області, ведеться облік платників єдиного внеску - фізичних осіб-підприємців.

Тобто, саме відповідач повинен володіти інформацією щодо дати реєстрації ОСОБА_1 у якості ФОП, дати припинення ФОП ОСОБА_1 , дати взяття її на облік, як платника єдиного внеску. Після припинення ФОП саме органи доходів і зборів повинні провести перевірку та остаточні розрахунку та зняти з обліку особу, ФОП якої припинено.

Суд наголошував представнику відповідача про необхідність надання доказів на підтвердження факту існування боргу у ОСОБА_1 як у фізичної особи-підприємця, проте на підтвердження вказаного факту відповідач надав лише роздруківку, з огялуд на яку 20.09.1999 року зареєстровано ФОП ОСОБА_1 , реєстрація в ДПА 23.09.2009 року № 19091. Жодних відомостей з приводу того, коли ОСОБА_1 було припинено діяльність як фізичною особою-підприємцем, періоду за який виник податковий борг, тощо, представник відповідача не надав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на вищевикладене, суд робить висновок, що адміністративний позов ОСОБА_1 належить до задоволення.

Згідно з ч. ч. 1,6 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд встановив, що за звернення до суду із вказаним позовом, позивач сплатила судовий збір у сумі 768,40 грн. відповідно до квитанції № 263810002 від 25.01.2019 року та вказана сума коштів має бути стягнута з відповідача на користь позивача.

Приписами ч. ч. 1, 9 ст. 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд зазначає, що на підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу суду надано: договір про надання правової допомоги № 21-01/2019 від 21.01.2019 року, додаткову угоду № 1 до вказаного договору від 25.01.2019 року, акт № 1 приймання-передачі виконаних послуг від 21.03.2019 року, квитанцію від 25.03.2019 року про сплату позивачем на користь адвоката 3000,00 грн., як зазначено в додатковій угоді № 1 від 25.01.2019 року. Детальний опис робіт, вчинених адвокатом, наведений в акті приймання-передачі виконаних послуг.

З огляду на наведені норми законодавства та наявні в матеріалах справи докази, суд робить висновок про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат зі сплати правничої допомоги у розмірі 3000,00 грн.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 94, 139, 173-183, 192-228, 205, 243, 245, 246, 250, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату податкового боргу.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) від 12 листопада 2018 року № Ф-3126-53.

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області () на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 768 грн. (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 копійок. та 3000,00 грн. (три тисячі) витрат на правничу допомогу.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач - ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 , адреса, АДРЕСА_1 ).

Відповідач - Головне управління ДФС в Одеській області (, адреса: вул. Семінарська, буд. 5, м. Одеса, 65044).

Повний текст рішення складений та підписаний судом 09 серпня 2019 року.

Суддя Н.В. Бжассо

.