Справа № 160/406/19
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2019-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 серпня 2019 року м. Дніпросправа № 160/406/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.03.2019 р. (суддя Боженко Н.В., м. Дніпро) у справі № 160/406/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

У січні 2019 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

1) визнати відмову лист-відповідь № Л15113-18 від 27.09.2018 відповідача про призначення позивачу пенсії згідно ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та де яких інших осіб» противоправною;

2) зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію з числа звернення - 19.09.2018 року і в подальшому проводити позивачу нарахування та виплати пенсії відповідно до чинного законодавства України.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.03.2019 р. в позов задоволено частково, а саме:

- визнано протиправним лист-відмову № Л15113-18 від 27.09.2018 року відповідача про призначення позивачу пенсії згідно ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»;

- зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву позивача від 18.09.2018 року про призначення пенсії по втраті годувальника, як вдові військовослужбовця ОСОБА_2 , смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою, згідно чинного законодавства.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Рішення в частині задоволених позовних вимог мотивоване тим, що відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, у зв`язку з втратою годувальника, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Рішення в частині відмови у задоволенні позову мотивоване тим, що призначення пенсій належить до виключних повноважень відповідача.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зазначає, що суд дійшов правильних висновків, що позивач є вдовою військовослужбовця ОСОБА_2 , смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою, відповідно до чинного законодавства та призначення позивачу пенсії.

Проте, скаржник не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію з числа звернення 19.09.2018 року і в подальшому проводити позивачу нарахування та виплати пенсії згідно чинного законодавства України.

На думку скаржника, судом порушено норми ст. 242 КАС України, неправильно розтлумачено положення ст. 2 КАС України, порушено принцип верховенства права, закріплений в ст. 8 Конституції України і КАС України, та не застосовано приписи Пленуму Верховного суду України, що передбачені постановою № 9 від 01.11.1996 р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя».

Крім того, суд не прийняв до уваги положення Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової службі та деяких інших осіб», Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до яких призначення та виплата пенсії не обмежується будь-якими строками.

Зазначає, що відповідно до ст. 56 Конституції України має право на відшкодування за рахунок держави в особі відповідача матеріальної чи моральної шкоди, завданої позивачу протиправними діяннями. Рішенням суду порушено право позивача на справедливий суд та ефективний юридичний захист, що гарантовані Конвенцією про захист прав та основних свобод людини та Конституцію України.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити інше - про задоволення позову у повному обсязі та зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію з числа звернення - 19.09.2018 року і в подальшому проводити позивачу нарахування та виплати пенсії відповідно до чинного законодавства України.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач знаходиться на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком.

25.04.1981 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , яка в подальшому змінила прізвище на ОСОБА_1 , укладено шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 508.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 .

Відповідно до експертного висновку Дніпропетровської регіональної міжвідомчої експертної комісії по встановленню причинного зв`язку хвороб, інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС № 9783 від 17.10.2005 року захворювання, що стало причиною смерті ОСОБА_2 , пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

18 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника, як вдові військовослужбовця, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою, та зазначила, що всі відповідні документи для призначення пенсії знаходяться в пенсійній справі.

Листом № Л15113-18 від 27.09.2018 року відповідно до Закону України "Про звернення громадян" позивачу повідомлено, що відповідно до статті 29 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби. На підставі довідки, виданої Жовтневим райвіськкоматом м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 01.08.2005 за № 1/61 на ім`я чоловіка позивача ОСОБА_2 , 1954 р.н., було з`ясовано, що він знаходився на спеціальних зборах і виконував урядове завдання по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Отже, підстави для призначення пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" відсутні.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову, оскільки:

- відповідно до постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2016 року у справі №212/11426/14а(2-а/212/38/15) зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Кривого Рогу Дніпропетровської області призначити ОСОБА_1 пенсію як дружині померлого чоловіка ОСОБА_2 , який виконував обов`язки військової служби, а саме брав участь по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС по досягненню 50-ти років;

- позивач, як особа померлого громадянина - ліквідатора, віднесена до другої категорії осіб, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою;

- відповідачем не враховане судове рішення у справі №212/11426/14а(2-а/212/38/15) та надано відповідь на заяву позивача відповідно до Закону України "Про звернення громадян", тобто не обґрунтовано та не у спосіб, що визначений чинним законодавством, а тому лист-відмова відповідача є протиправною;

- посилання відповідача у відзиві на позов на недотримання позивачем порядку призначення пенсій, оскільки останній звернувся із заявою про призначення пенсії у довільній формі, в той час, як постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 р. N 3-1 встановлено порядок подання заяви, є безпідставними у зв`язку з тим, що така обставина не була підставою для відмови у призначені позивачу пенсії у листі-відмові № Л15113-18 від 27.09.2018 року;

- адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим в ст. 2 КАС України критеріям, не повинен втручатись у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог прав осіб, що звертаються до суб`єктів владних повноважень, без порушень принципу розподілу влади;

- призначення пенсій належить до виключних повноважень відповідача;

- відповідач у встановлений законодавством спосіб не розглянув заяву позивача та не прийняв належне рішення, тому суд не вправі перебирати на себе дискреційні повноваження відповідача. Тому суд дійшов висновку про відмову позивачу задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію з числа звернення і в подальшому проводити нарахування та виплату пенсії відповідно до чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову з огляду на таке.

На думку позивача, висновки суду першої інстанції щодо п. 2 позовних вимог не ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права, оскільки позивач має право на призначення та отримання пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Отже, відповідно до принципу верховенства права належним способом захисту порушеного права у цій справі є зобов`язання відповідача призначити та здійснювати виплату позивачу пенсії по втраті годувальника з часу звернення позивача із заявою.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів (ст. 1-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»).

Військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором (ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»).

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" і цим Законом (ст. 11 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»).

Відповідно до п. 2 та п. 3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 30.01.2007 N 3-1 (далі - Порядок N 3-1), заяви про призначення пенсії у разі втрати годувальника подаються членами сім`ї померлого годувальника, якому на момент смерті не було призначено пенсію, до органів, що призначають пенсії, через уповноважені структурні підрозділи міністерств та інших органів. У такому самому порядку подаються заяви про призначення пенсії у разі втрати годувальника членами сім`ї померлого годувальника, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, а також у разі відсутності в органах, що призначають пенсії, пенсійної справи померлого годувальника.

Якщо померлому годувальнику вже було призначено пенсію, заява про призначення пенсії у разі втрати годувальника подається до органу, що призначає пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії (ч. 5 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

Відповідно до п. 1.1 Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Відповідно до п. 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Відповідно до п. 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Відповідно до п. 4.3 Порядку № 22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Аналогічні положення передбачені і Порядком 3-1.

Отже, призначення пенсії здійснюється лише на підставі належним чином оформленої заяви. Територіальний орган Пенсійного фонду в свою чергу: перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей; перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності); має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; приймає рішення про відмову або призначення пенсії.

Вчинення зазначених дій належить до компетенції саме відповідача по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до змісту апеляційної скарги позивач погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неправомірності оскарженої відмови. Отже, рішення суду першої інстанції в цій частині не підлягає перегляду.

Щодо іншої частини позовних вимог позивача колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними ст. 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку (постанова Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №825/602/17).

Таким чином, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанта рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Отже, втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішення за клопотанням заявника замість суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, відповідно до положень чинного КАС України позовні вимоги позивача щодо призначення та виплати пенсії можуть бути задоволені в судовому порядку лише в тому випадку, якщо порушене право позивача ще не було поновлено, в тому числі і в судовому порядку, та єдиним правомірним рішенням відповідача за результатом розгляду заяви позивача могло бути лише рішення про призначення пенсії позивачу.

З матеріалів справи не вбачається, що під час подання заяви про призначення пенсії позивачем було дотримано вимог Порядку щодо подання заяви встановленої форми та надання відповідачу всіх необхідних для призначення пенсії документів.

Також судом встановлено, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2015 року у справі № 212/11426/14-а (2-а/212/38/15) скасовано. Прийнято нову постанову про задоволення позову, а саме зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області призначити ОСОБА_1 пенсію як дружині померлого чоловіка ОСОБА_2 , який виконував обов`язки військової служби, а саме брав участь в роботі по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС по досягненню 50-ти років. Зазначена постанова набрала законної сили та в касаційному порядку не скасована.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2016 року задоволено заяву ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.01.2016 року у справі №212/11426/14-а (2-а/212/38/15) та роз`яснено, що призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії, як дружині померлого чоловіка ОСОБА_2 , який виконував обов`язки військової служби, а саме брав участь в роботі по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, по досягненню 50-ти років, Управлінню Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області слід здійснити з 02 вересня 2014 року.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 р. № 1055 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» реорганізовано Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу шляхом злиття з Криворізьким північним об`єднаним управління Пенсійного фонду України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2017 року №821 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» Криворізьке північне об`єднане управління Пенсійного фонду України реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 КАС України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Згідно з ч. 4 ст. 379 КАС України положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Статтею 52 КАС України передбачено, що у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Отже, відповідач у цій справі є правонаступником відповідача у справі №212/11426/14-а (2-а/212/38/15), у якій постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2016 року вирішено спірні правовідносини щодо призначення позивачу пенсії як дружині померлого чоловіка ОСОБА_2 , який виконував обов`язки військової служби.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача щодо призначення пенсії, а зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 18.09.2018 року є належним способом поновлення порушеного права позивача у зв`язку отриманням необґрунтованого рішення суб`єкта владних повноважень.

В п. 23 рішення від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України" (Заява N63566/00) Європейський суд з прав людини нагадує, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N303-A, параграф 29).

Колегія суддів вважає, що інші аргументи, наведені позивачем в обґрунтування апеляційної скарги, не вимагають детального обґрунтування, оскільки не є вирішальними.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.03.2019 р. у справі № 160/406/19 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя В.Є. Чередниченко

Суддя С.М. Іванов