Справа № 280/4784/18
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2019-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 серпня 2019 року м. Дніпросправа № 280/4784/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2019 року (суддя Сацький Р.В., повний текст рішення складений та підписаний 09 квітня 2019 року) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Мелітопольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 у листопаді 2018 року звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати протиправним рішення Мелітопольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 4851 від 28.08.2018 про відмову в призначенні пенсії за віком та зобов`язати Мелітопольське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 , як непрацюючому пенсіонеру, з врахуванням всього стажу, зазначеного у трудовій книжці, заробітної плати для обчислення пенсії, але в розмірі не меншому прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, починаючи з дати звернення - 28.08.2018.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, його висновки не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав в АДРЕСА_1 . Згодом ОСОБА_1 виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю та з квітня 2001 року прийнятий на консульський облік в консульському відділі Посольства України в державі Ізраїль.

ОСОБА_1 28 серпня 2018 року через представника за довіреністю звернувся до Мелітопольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з заявою про призначення пенсії за віком.

Згідно з повідомленням Мелітопольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 4851 від 28.08.2018, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки: заява про призначення пенсії подається за місцем проживання (реєстрації); особа, що звертається за пенсією, повинна пред`явити паспорт громадянина України, адже паспорт громадянина України для виїзду за кордон є лише документом, що засвідчує особу під час перетину державного кордону України та перебування за кордоном. Паспорт ОСОБА_1 дійсний до 12.12.2017 і тому не може ідентифікувати особу. Крім того, на теперішній час відсутня угода щодо пенсійного забезпечення громадян між урядами України та Ізраїлю, тому розглядати питання щодо призначення пенсії за віком ОСОБА_1 немає законних підстав.

Вважаючи відмову відповідача протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що при зверненні до відповідача з заявою, позивачем не додано визначених законодавством документів, що підтверджують право на отримання пенсії за віком в Україні, оскільки копія паспорту громадянина України для виїзду за кордон, яка надана до адміністративного позову, містить данні про те, що термін дії паспорту встановлений до 12.12.2007 та продовжений до 12.12.2017. Таким чином, оскільки ОСОБА_1 подав до відповідача разом із заявою від 28.08.2018 паспорт, термін дії якого сплинув, відповідач дійшов вірного висновку про відмову у призначенні пенсії з причин не підтвердження належності позивача до громадянства України.

Надаючи оцінку правомірності відмови відповідача, висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Конституційний Суд України у рішенні № 25рп/2009 від 07.10.2009, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV, зокрема, встановив, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Право громадянина на одержання пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Відповідно до Закону України «Про Конституційний Суд України» та рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000 закони, правові акти або окремі положення визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню, як такі, що відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Положеннями статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Доводи відповідача щодо неможливості призначення позивачу пенсії за віком у зв`язку з відсутністю реєстрації заявника на території України та ненадання відповідних документів про місце проживання (реєстрації) в Україні, є необґрунтованими, адже статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про наявність у ОСОБА_1 права на призначення пенсії за віком незалежно від того, що останній постійно проживає в Ізраїлі.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції щодо правомірності відмови відповідача у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, у зв`язку з тим, що термін дії паспорту сплинув, що свідчить про не підтвердження належності позивача до громадянства України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Пунктом 2.9. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846, особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Документи мають бути чинними (дійсними) на дату їх подання.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що у заяві про призначення пенсії ОСОБА_1 зазначив паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 0800 12.12.1997.

В матеріалах даної адміністративної справи міститься копія вказаного паспорта, з якої вбачається, що термін дії паспорту продовжено до 12.12.2017, жодних інших відміток про продовження його дії не міститься.

Таким чином, на момент звернення ОСОБА_1 до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком від 28.08.2018, термін дії паспорту сплинув, тобто є недійсним на дату подання документів до органів Пенсійного фонду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта, що закінчення терміну дії паспорту громадянина України не позбавляє особу гарантованих прав та свобод, не ставить особу в положення, коли остання позбавлена громадянства України.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що особа, яка проживає за кордоном, має право на призначення пенсії, реалізація якого повинна здійснюватися у встановленому національним законодавством порядку, визначеному Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 вересня 2018 року у справі № 805/465/18-а.

Враховуючи сукупність викладених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з правильним застосуванням норм матеріального права, із дотриманням норм процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2019 року в адміністративній справі № 280/4784/18 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з 12 серпня 2019 року та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повна постанова складена 12 серпня 2019 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров

суддя Т.І. Ясенова