Справа № 826/17084/18
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 26 квітня 2019 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м.Києві про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, рішення та податкової вимоги,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до ГУ ДФС у м.Києві, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкову вимогу від 30 серпня 2018 року №162191-17, рішення про опис майна у податкову заставу від 30 серпня 2018 року №162191-17, податкове повідомлення-рішення від 11 жовтня 2018 року №, визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у прийнятті податкової звітності позивача з податку на додану вартість за І, ІІ та ІІІ квартали 2018 року, у зв`язку з чим вважати її поданою та прийнятою контролюючим органом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 26 квітня 2019 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування податкової вимоги від 30 серпня 2018 року №162191-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 30 серпня 2018 року №162191-17.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 26 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації з ПДВ було направлено відповідачем на адресу позивача із порушенням встановленого податковим законодавством строку, а подання позивачем податкової звітності щоквартально здійснювалось ним у спосіб, передбачений Податковим кодексом України.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подавав. В суді першої інстанції його позиція обґрунтовувалась тим, що податковим органом було проведено камеральну перевірку позивача, в ході якої встановлено не подання позивачем податкової звітності з ПДВ за січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень 2018 року, оскільки позивач не подав заяву про вибір квартального звітного (податкового) періоду разом з декларацією з ПДВ за ІV квартал 2017 року, а відтак повинен звітувати в 2018 року за звітний період, що дорівнює календарному місяцю.

В силу положень п.3 ч.1 ст.311 КАС України, враховуючи що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2019 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Позивач в апеляційній скарзі просив слухати справу за участю його представника.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Копії ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2019 року про призначення справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження отримано позивачем та його представником 26 червня 2019 року засобами електронного поштового зв`язку.

З дати отримання копії зазначеної ухвали та до моменту розгляду справи по суті учасниками справи на було заявлено клопотань щодо переходу розгляду справи у відкрите судове засідання.

Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справу було розглянуто в порядку письмового провадження та враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами ст.311 КАС України, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для здійснення розгляду справи за участі представника апелянта.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивачем подавалась до контролюючого органу засобами електронного зв`язку податкова звітність, а саме податкова декларація з ПДВ за звітний податковий період І квартал 2018 року (а.с.17), ІІ квартал 2018 року (а.с.20), за ІІІ квартал (а.с.23).

Листами ГУ ДФС у м.Києві від 11 вересня 2018 року №49/90/Г/26-15-15-08/13 (а.с.28) та від 08 жовтня 2018 року №59320/Г/26-15-13-08/13 (а.с.29) позивача повідомлено про те, що декларації з ПДВ за І, ІІ, ІІІ квартал 2018 року вважаються неподаними у зв`язку з порушенням вимог нормативно-правових актів, а саме, подання податкової декларації з недостовірним значенням обов`язкового реквізиту «звітний (податковий) період» (п.48.3 ст.48 ПК України).

У порядку ст.76 ПК України посадовими особами відповідача проведено камеральну перевірку своєчасності подання податкової звітності з ПДВ ФОП ОСОБА_1 за січень-липень 2018 року, за результатами якої складено акт від 19 вересня 2018 року №2540/26-15-15-08-17/ (а.с.30), в якому зафіксовано неподання позивачем податкової звітності з податку на додану вартість за січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень 2018 року, чим порушено вимоги пп.49.18.1 п.49.18 ст.49 ПК України.

За наслідком розгляду поданих позивачем заперечень на акт перевірки, листом від 10 жовтня 2018 року №60120/Г/26-15-13-08-13 (а.с.34) ГУ ДФС у м.Києві повідомило позивача про залишення без змін висновків акту перевірки, а заперечення - без задоволення.

На підставі наведеного акту перевірки, ГУ ДФС у м.Києві 11 жовтня 2018 року винесено податкове повідомлення-рішення форми «ПС» № (а.с.36), яким на підставі п.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за платежем ПДВ у сумі 1190,00 грн.

Вважаючи протиправними зазначене податкове повідомлення-рішення та відмову відповідача у прийнятті декларацій з ПДВ за І, ІІ, ІІІ квартал 2018 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що позивач, подаючи податкові декларації з податку на додану вартість за 2018 рік, зазначав звітним (податковим) періодом календарний квартал, замість календарного місяця, що є порушенням вимог податкового законодавства щодо оформлення податкових декларацій, тому в діях відповідача щодо неприйняття податкової звітності позивача з податку на додану вартість за І, ІІ та ІІІ квартали 2018 року немає складу правопорушення, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено правомірно.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пп.16.1.2, 16.1.3 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Пунктом 19-1.1 ст. 19-1 ПК України передбачено, що контролюючі органи виконують, зокрема, такі функції (крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 193 цього Кодексу): здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків; контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

Згідно з п.п.46.1, 46.5 ст.46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов`язань. Додатки до податкової декларації є її невід`ємною частиною.

Форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до пп.49.1, 49.2, 49.18 ст.49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює:

- календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця;

- календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Згідно з п.202.1 ст.202 ПК України звітним (податковим) періодом для подання податкових декларацій з податку на додану вартість є один календарний місяць, а у випадках, особливо визначених цим Кодексом, календарний квартал, з урахуванням таких особливостей:

а) якщо особа реєструється як платник податку з іншого дня, ніж перший день календарного місяця, першим звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня такої реєстрації та закінчується останнім днем першого повного календарного місяця;

б) якщо податкова реєстрація особи анулюється в інший день, ніж останній день календарного місяця, то останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається з першого дня такого місяця та закінчується днем такого анулювання.

Положеннями п.202.2 ст. 202 ПК України передбачено, що платники податку, які сплачують єдиний податок можуть вибрати квартальний податковий період. Заява про вибір квартального податкового періоду подається контролюючому органу разом з декларацією за наслідками останнього податкового періоду календарного року. При цьому квартальний податковий період починає застосовуватися з першого податкового періоду наступного календарного року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, як платник єдиного податку 3-ої групи та платник податку на додану вартість, 12 січня 2017 року подав до податкового органу засобами електронного зв`язку податкову декларацію з ПДВ за грудень 2016 року (а.с.13), до якої додав заяву про вибір квартального звітного (податкового) періоду (а.с.15).

З огляду на викладене, позивач, протягом 2017 року подавав податкову звітність з ПДВ у 2017 року щоквартально.

В 2018 році позивач продовжував подавати податкові декларації з податку на додану вартість за звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу, посилаючись на п. 202.2 ст. 202 ПК України, який, на думку позивача, не передбачає обов`язку подання заяви про вибір квартального звітного (податкового) періоду щорічно.

Колегія суддів звертає увагу, що пунктом 6 р.І Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28 січня 2016 року №21, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 року за №159/28289, встановлено, що до податкової звітності з податку на додану вартість належать, зокрема, податкова декларація з податку на додану вартість з додатками.

Згідно з п.п.1-3 р.ІІ наведеного Порядку звітний (податковий) період визначається у порядку, встановленому статтею 202 розділу V Податкового Кодексу, і може дорівнювати одному календарному місяцю, а у випадках, визначених Кодексом, - календарному кварталу.

Платники податку, які сплачують єдиний податок, можуть згідно з пунктом 202.2 статті 202 розділу V Кодексу обрати квартальний податковий період.

У разі обрання квартального звітного (податкового) періоду платник податку, який сплачує єдиний податок, разом з декларацією за останній звітний (податковий) період календарного року подає до контролюючого органу заяву про вибір квартального звітного (податкового) періоду, Форму якої наведено в додатку 1 до цього Порядку.

Квартальний податковий період починає застосовуватися з першого податкового періоду наступного календарного року до кінця такого року або до переходу платника податку, який застосовував спрощену систему оподаткування, на сплату інших податків і зборів.

Якщо платник податку разом із декларацією за наслідками останнього звітного (податкового) періоду календарного року не подав до контролюючого органу, у якому перебуває на обліку, указаної вище заяви, такий платник податку зобов`язаний з першого звітного (податкового) періоду наступного календарного року застосовувати місячний звітний (податковий) період.

Таким чином, оскільки позивачем не було подано разом із декларацією з ПДВ за звітний (податковий) період IV квартал 2017 року заяви про вибір квартального звітного (податкового) періоду, з 2018 року підлягає застосовуванню місячний звітний (податковий) період, а отже позивач був зобов`язаний подавати податкові декларації з ПДВ протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Наведене спростовує твердження апелянта, що податкове законодавство не передбачає необхідності повторного подання заяви про вибір квартального звітного (податкового) періоду в наступному календарному році.

В силу пп.47.1.2 п.47.1 ст.47 ПК України відповідальність за неподання, порушення порядку заповнення документів податкової звітності, порушення строків їх подання контролюючим органам, недостовірність інформації, наведеної у зазначених документах, несуть фізичні особи - платники податків та їх законні чи уповноважені представники у випадках, передбачених законом.

Пунктом 120.1 ст.120 ПК України передбачено, що неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання. Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Враховуючи, що позивачем не подавались податкові декларації з ПДВ за звітні (податкові) періоди січень-липень 2018 року, контролюючим органом правомірно застосовано до нього штрафні санкції, передбачені п.120.1 ст.120 ПК України, а тому податкове повідомлення-рішення від 11 жовтня 2018 року № винесено відповідачем обґрунтовано та не підлягає скасуванню.

Пунктами 49.8, 49.10 ст.49 ПК України встановлено, що прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від`ємного значення об`єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов`язань тощо) забороняється.

Згідно з п.48.3 ст.48 ПК України встановлено, що податкова декларація повинна містити такі обов`язкові реквізити, зокрема, звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація.

Беручи до уваги, що позивач не подавав разом із декларацією з ПДВ за звітний (податковий) період IV квартал 2017 року заяви про вибір квартального звітного (податкового) періоду, з 2018 року підлягає застосовуванню місячний звітний (податковий) період, а тому подані ним податкові декларації з ПДВ за звітний (податковий) період І, ІІ та ІІІ квартал 2018 року є такими, що містять недостовірні значення обов`язкового реквізиту «звітний (податковий) період», а тому відповідач, у відповідності до норм податкового законодавства відмовив у прийнятті такої податкової звітності.

Твердження апелянта щодо порушення податковим органом строку повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації з ПДВ не спростовує факту наявності у відповідних податкових деклараціях недостовірних даних в частині значення обов`язкового реквізиту «звітний (податковий) період», що виключає можливість її прийняття контролюючим органом.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що відмовляючи у прийнятті податкових декларацій позивача з ПДВ за звітні (податкові) періоди І, ІІ та ІІІ квартал 2018 року та приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення, відповідач діяв у відповідності до норм податкового законодавства, яким регулюються спірні правовідносини, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів звертає увагу, що ухвала Окружного адміністративного суду м.Києва від 26 квітня 2019 року, якою закрито провадження у справі в частині позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування податкової вимоги від 30 серпня 2018 року №162191-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 30 серпня 2018 року №162191-17 позивачем в апеляційному порядку не оскаржувалась, позовні вимоги в цій частині не переглядаються судом апеляційної інстанції.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 26 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Текст постанови виготовлено 09 серпня 2019 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма