Справа № 414/2109/16-а
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2019-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

08 серпня 2019 року

Київ

справа №414/2109/16-а

адміністративне провадження №К/9901/44259/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.,

суддів: Рибачука А.І., Тацій Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Кремінського районного суду Луганської області в складі судді Ковальова В.М. від 20.12.2016 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Ястребової Л.В., Блохіна А.А., Компанієць І.Д. від 07.02.2017 у справі №414/2109/16-а за позовом ОСОБА_1 до Рубіжанського об"єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання неправомірною бездіяльність,

УСТАНОВИВ:

В листопаді 2016 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Кремінському районі Луганської області (надалі - відповідач) про визнання дій неправомірними та скасування рішення № 23 від 09.11.2016 року, а також зобов`язання призначити, нарахувати та виплатити пенсію відповідно до відпрацьованого часу з 07.10.2009 року та відповідно до архівної довідки з дня вступу в законну силу рішення Конституційного суду України по справі № 1-32/2009 від 07.10.2009 року № 25-рп/2009.

Постановою Кремінського районного суду Луганської області від 20 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить судові рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Касаційну скаргу обгрунтовано тим, що місце проживання за кордоном та відсутність місця реєстрації в Україні не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії. Вказує на помилкове посилання судів попередніх інстанцій про відсутність міжнародного договору між Україною та Ізраїлем. Також вважає що пенсію має бути призначено з 07.10.2009 з дня вступу в законну силу рішення Конституційного суду України по справі № 1-32/2009 від 07.10.2009 року № 25-рп/2009.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження.

10.05.2017 до Вищого адміністративного суду України надійшла заява про заміну відповідача у справі з Управління Пенсійного фонду України в Кремінському районі Луганської області на правонаступника - Рубіжанське об"єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області.

Судом встановлено, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України № 988 від 21.12.2016 "Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України" відбулась реорганізація Управління Пенсійного фонду України в Кремінському районі Луганської області шляхом злиття з Управлінням Пенсійного фонду України в м. Рубіжне Луганської області та утворення Рубіжанського об"єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області.

Відповідно до ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Відтак, наявні підстави для заміни відповідача на Рубіжанське об"єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 31 серпня 1966 року по 11 травня 1999 року працювала на території України, що підтверджується копією наявної в матеріалах справи трудової книжки.

З 2000 року позивач виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю.

03 листопада 2016 року, через свого представника, який діяв на підставі довіреності, посвідченої нотаріально, позивач звернулась до УПФУ в Кремінському районі Луганської області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до якої додала копію трудової книжки, копію свідоцтва про шлюб, копію ідентифікаційного номеру, копію паспорта.

За результатами розгляду зазначеної заяви, відповідачем, 11 листопада 2016 року прийнято Рішення № 23 про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з порушенням норм п. 1.1 та п. 2.1.4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 по причині того, що діючим законодавством передбачено, що виникнення права на пенсію для іноземців та осіб без громадянства пов`язується з умовою їх постійного проживання на території України або укладання Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення - у разі проживання таких осіб в іншій державі. Оскільки міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення між Україною та державою Ізраїль, який передбачав би інші умови призначення та виплати пенсій на даний час не укладено, а ОСОБА_1 з 2000 року постійно проживає в Ізраїлі, лише після прийняття Урядом країни відповідних нормативно-правових актів, якими буде визначено умови та порядок виплати пенсії особам, які постійно проживають за кордоном, органи Пенсійного фонду України матимуть правові підстави для здійснення пенсійних виплат.

Не погоджуючись з отриманою відмовою позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов до висновку, що оскільки позивач виїхала на постійне проживання до Ізраїлю, а договірні відносини між Державами Україна та Ізраїль з приводу призначення пенсії у випадку з позивачем не існують, в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Суд апеляційної інстанції зазначив, що для призначення пенсії позивач обов"язково повинна мати місце реєстрації в Україні

Колегія суддів, дослідивши спірні правовідносини зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В статті 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Частиною третьою статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Виходячи з наведених законодавчих норм позивач, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція Україні та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Пунктом 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно з пунктом 2.9 цього Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання (пункт 2.22 Порядку).

Відповідно до статті 5 Закону України від 18 січня 2001 року № 2235-III «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Отже, виходячи із правової та соціальної природи пенсійного забезпечення, право громадянина на призначення йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність відмови відповідача у реалізації конституційного права позивача на пенсійне забезпечення з підстав ненадання документу, що підтверджує фактичне проживання, оскільки до заяви про призначення пенсії за віком, представником позивача була надана копія паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Статтею 44 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу ПФУ або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням ПФУ за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

Частиною п`ятою статті 45 цього Закону визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

На виконання названих норм Закону № 1058-IV Правлінням Пенсійного фонду затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 1 Порядку заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

У пункті 7 Порядку міститься перелік документів, необхідних для призначення пенсії.

Згідно з пунктом 30 Порядку документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, засвідчених у нотаріальному порядку або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі, якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, подається копія з неї, засвідчена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

При прийманні документів орган, що призначає пенсію:

а) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

б) здійснює попередню правову експертизу змісту і належного оформлення представлених документів;

в) перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження (пункт 38 Порядку).

Не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до ПФУ (пункт 39 Порядку).

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку.

Колегія суддів зазначає, що особа, яка проживає за кордоном, має право на призначення пенсії, реалізація якого повинна здійснюватись у встановленому національним законодавством порядку, визначеному, зокрема, у Законі № 1058-IV і затвердженому на виконання його положень Порядку №22-1.

При цьому, як вже зазначалось вище призначення та отримання пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні, оскільки держава, відповідно, зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа.

Стосовно дати призначення пенсії суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону №1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Отже, незважаючи на досягнення позивачем пенсійного віку, пенсія в даному випадку повинна призначатися з 03 листопада 2016 року - тобто з дня звернення із відповідною заявою.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів, в тому числі і поданих вперше. Суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень та досліджувати нові документи, яким не надавалась була оцінка, та встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права на призначення пенсії. Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України

За таких обставин уповноважений орган та суди попередніх інстанцій не перевіряли дотримання інших умов для призначення пенсії, зокрема, не з`ясовували та не вирішували питання щодо наявності у позивача трудового стажу, що є обов`язковою умовою для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», колегія суддів дійшла висновку про необхідність покласти на відповідача обов`язок повторно розглянути заяву про призначення пенсії відповідно до Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 343, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Кремінського районного суду Луганської області від 20 грудня 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Зобов`язати Рубіжанське об"єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на підставі Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий А.Ю. Бучик

Судді А.І. Рибачук

Л.В. Тацій