Справа № 2040/7351/18
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2019-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

08 серпня 2019 р. справа №2040/7351/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шляхової О.М.,

розглянувши у судовому засіданні у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м.Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», в якому просила суд:

- зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни та доповнення до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб стосовно позивача - ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), який має право на відшкодування коштів у розмірі 65944,74 грн., які знаходяться на поточному рахунку № НОМЕР_2 в ПАТ «Банк Михайлівський» згідно з договором банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)» №980-077-000000865 від 29.04.2016 року.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2019 року адміністративну справу № 2040/7351/18 прийнято до розгляду.

Ухвалою суду від 09.07.2019 року задоволено клопотання представника відповідача та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 08.08.2019 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про заміну позивача правонаступником по справі №2040/7351/18, допущено заміну позивача по справі №2040/7351/18 - ОСОБА_2 її правонаступником - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 08.08.2019 року закінчено підготовче провадження.

У судове засідання, призначене на 08.08.2019 року, представник позивача не прибув, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження. Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Третя особа, повідомлена належним чином про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибула, свого представника до участі у справі не направила.

Статтею 205 КАС України визначено правове регулювання наслідків неявки в судове засідання учасників справи, які спрямовані на забезпечення прав щодо участі у судовому розгляді осіб, які беруть участь у справі, у разі їх неприбуття з об`єктивних причин.

Відповідно до положень ч.3 ст. 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки.

Суд, на підставі ст. 205 КАС України, вважає можливим розглянути справу у письмовому провадженні.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивач має поточний рахунок в ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ". 19 травня 2016 року на поточний рахунок ОСОБА_2 (рахунок № НОМЕР_2 ), який відкрито в ПАТ «Банк Михайлівський» надійшли грошові кошти у розмірі 65 000,00 гри. та 944,74 гри. від ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр». На час введення в банк тимчасової адміністрації (визнання банку неплатоспроможним) - 23 травня 2016 року позивач на поточному рахунку в банку мав грошові кошти, які згідно до частини 1 статті 26 пункту 3 частини 2 статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» гарантуються Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у граничному розмірі відшкодування коштів 200 000 гривень та підлягають відшкодуванню позивачам за рахунок коштів Фонду.

Також позивач зазначив, що у встановлені Законом терміни після розпочатої процедури ліквідації гарантована сума їй виплачена не була, на що позивачем на адресу уповноваженої особи Фонду (відповідача) скеровано заяву із вимогою про включення до Переліку вкладників, які мають право на отримання гарантованої суми. Натомість, позивач отримав довідку про стан рахунків з повідомленням про нікчемність правочину. В зазначеному повідомленні про нікчемність правочину міститься твердження про те, що перекази коштів на поточні рахунки, здійснені 19.05.2016. є "нікчемними правочинами" в силу положень статті 215 Цивільного кодексу України та п.п. 7-9 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Таким чином, право позивача володіти, користуватися і розпоряджатися коштами, які обліковуються банком на його поточному рахунку, а також право на відшкодування цих коштів відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» - не визнається (заперечується) Відповідачем.

Вважаючи свої права порушеними позивач просить суд задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у ньому.

Відповідач проти позову заперечував. Від представника відповідача через канцелярію суду надійшов письмовий відзив на позов, в якому представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що правочин, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк Михайлівський» є нікчемним (а.с. 41-44). В обґрунтування своїх доводів зазначає, що Договір позики № 980-077-000230918 від 29.04.2016 є двостороннім, укладеним Позивачем безпосередньо з ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр", без участі Банку як повіреного, а кошти, що вносились/отримувались за таким договором по своїй природі не є вкладом згідно Закону України "Про банки і банківську діяльність" та Закону № 4452-УІ. Вважає, що гарантії Закону № 4452-УІ не поширюються на ситуацію з позивачем. Відповідач вважає також, що законодавець визначив, що саме залучені банком кошти є вкладом, та робить висновок, що кошти Позивача були залучені фінансовою компанією як позика з подальшим поверненням їх на рахунок позикодавця, а отже не є вкладом в розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У підготовче засідання, призначене на 08.08.2019 року, представник позивача не прибув, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження. Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Третя особа, повідомлена належним чином про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибула, свого представника до участі у справі не направила.

Статтею 205 КАС України визначено правове регулювання наслідків неявки в судове засідання учасників справи, які спрямовані на забезпечення прав щодо участі у судовому розгляді осіб, які беруть участь у справі, у разі їх неприбуття з об`єктивних причин.

Відповідно до положень ч.3 ст. 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки.

Суд, на підставі ст. 205 КАС України, вважає можливим розглянути справу у письмовому провадженні.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що 29 квітня 2016 р. між Позивачем та ТОВ «ІРЦ» укладено договір №980-077-000230918 на суму 65000 грн. Відповідно до умов укладеного Договору Позивач передає ТОВ «ІРЦ» у власність грошові і в розмірі, порядку та на строк, передбачені цим Договором, а ТОВ «ІРЦ» зобов`язується повернути кошти позивачу та виплатити проценти, в порядку та на умовах, встановлених цим договором (п.1.1. Договору). Днем надання суми коштів у власність (позику) ТОВ «ІРЦ» вважається зарахування суми коштів, зазначеної у п.п.1 п.1.2 Договору, на поточний рахунок ТОВ «ІРЦ» відповідно до умов Договору (п.п. 1.3 Договору).

Відповідно до п. 8.3 Договору Сторони підтверджують, що даний Договір є договором позики та регулює відносини Сторін, що пов`язані з наданням позики Позивачем ТОВ «ЕРЦ» у сумі, на строк та у порядку, передбаченому цим Договором, в зв`язку з чим взаємовідносини сторін за цим договором регулюється ст.ст. 1046-1053 Цивільного кодексу України та іншими нормативно-правовими актами, що встановлюють правила та вимоги до договорів позики.

Судом встановлено, що 19.05.2016 з банківського рахунку ТОВ «ІРЦ» Позивачу було здійснено повернення: 65 944,74 гривень з призначенням платежу «Перерахування коштів згідно договору № 980-077- 0918 від 29.04.2016». Виписка по рахунку міститься в матеріалах справи (а.с. 45).

Отже, суму коштів, що обліковується на рахунках Позивача, останній отримав на умовах зору, та вони є сумою поверненої позики та процентів за користування нею. Тобто вказані грошові кошти перераховані позивачу на підставі договору позики.

З повідомлених позивачем обставин вбачається, що на поточному рахунку № НОМЕР_2 в ПАТ «Банк Михайлівський» згідно за договором банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)» №980-077-000000865 від 29.04.2016 року знаходяться кошти у розмірі 65 944,74 гривень.

З 23.05.2016 року в ПАТ «Банк Михайлівський» (далі - Банк) запроваджено тимчасову адміністрацію.

З 13.07.2016 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» по 12.07.2018 року.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 265 від 24.01.2017 делеговані повноваження уповноваженої особи Фонду: Волкову Олександру Юрійовичу з 25 січня 2017 р. визначені статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; Гриценку Володимиру Володимировичу з 25 січня 2017 року визначені пунктами 4, 5, 6 та 8 частини2 статті 37, пунктом 4 частини 1 статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

На підставі рішення Національного банку України від 23.05.2016 № 14/БТ "Про віднесення ПАТ "Банк Михайлівський" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23.05.2016 за № 812 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку" та від 13.06.2016 за № 991 "Щодо продовження строку тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський", згідно з якими 23.05.2016 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський" - провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Ірклієнка Юрія Петровича.

Наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський" Ірклієнка Юрія Петровича від 24.05.2016 № 27/1 створено комісію по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України № 124-рш від 12.07.2016 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 1213 від 12.07.2016 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" та делегування повноважень ліквідатора банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Ірклієнка Юрія Петровича строком на 2 роки з 13.07.2016 по 12.07.2018.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 1702 від 01.09.2016 призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" та делеговано всі повноваження ліквідатора банку Волкову Олександру Юрійовичу з 05.09.2016.

З повідомлених позивачем обставин судом встановлено, що у встановлені Законом терміни після розпочатої процедури ліквідації гарантована сума вкладу ОСОБА_2 виплачена не була, на що ОСОБА_2 на адресу уповноваженої особи Фонду (відповідача) направлено заяву із вимогою про включення до Переліку вкладників, які мають право на отримання гарантованої суми.

На адресу ОСОБА_2 надіслано довідку про стан рахунків з повідомленням про нікчемність правочину. В зазначеному повідомленні про нікчемність правочину міститься твердження про те, що перекази коштів на поточні рахунки, здійснені 19.05.2016 - є "нікчемними правочинами" в силу положень статті 215 Цивільного кодексу України та п.п. 7-9 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вважаючи, що її право володіти, користуватися і розпоряджатися коштами, які обліковуються банком на його поточному рахунку, а також право на відшкодування цих коштів відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», порушено, позивач звернулась із означеним позовом до суду.

По суті спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб встановлені Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI).

Частиною першою статті 3 Закону № 4452-VI встановлено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 26 Закону № 4452-VI, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Статтею 27 Закону визначено, що Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур`єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Отже, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію наділена повноваженнями щодо формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії, на підставі якого Фонд гарантування вкладів фізичних осіб формує Загальний реєстр вкладників.

Відповідно до п. 12 розділу II Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 №14 (далі - Положення № 14) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2012 за №1548/21860, передбачено, що протягом процедури здійснення тимчасової адміністрації в банку уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників, яким необхідно здійснити виплати за рахунок цільової позики.

Пунктом 6 розділу III Положення № 14 передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно, зокрема: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників. Додаткова інформація залежно від її типу надається окремими файлами, що формуються згідно з додатками 9 та 10 до цього Положення.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході перевірки укладеного 29.04.2016 року між ОСОБА_2 з ТОВ "ІРЦ" договору № 980-077-000230918, була встановлена нікчемність правочину з перерахування коштів на поточний рахунок позивача, відкритий в ПАТ «Банк Михайлівський».

Частинами 2, 4 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Фонд: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Згідно ч.3 ст.38 вказаного Закону правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства. Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно - правовими актами Фонду.

Таким чином, перевірка правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення таких, що є нікчемними, здійснюється Фондом відносно правочинів (у тому числі договорів) укладених саме з банком, як стороною відповідного правочину.

Як було зазначено вище, що до запровадження в Банку тимчасової адміністрації ОСОБА_2 укладала з ПАТ «Банк Михайлівський» договір банківського рахунку, на підставі якого їй відкрито поточний рахунок в цьому Банку.

Уповноважена особа Фонду не включила позивача до переліку вкладників Банку, які мають право на відшкодування вкладів за рахунок коштів Фонду у зв`язку з тим, що транзакції, здійснені ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на розрахунковий рахунок позивача, на погляд відповідача - є нікчемними.

Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами (частина перша статті 1067 Цивільного кодексу України).

Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом (частини перша, друга статті 1068 Цивільного кодексу України).

Крім того, відповідно до частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

У випадку, якщо правочин порушує публічний порядок, він є нікчемним у відповідності до вимог статті 228 Цивільного кодексу України. Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Для застосування санкцій, передбачених статтею 228 Цивільного кодексу України, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Як зазначено в пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" при кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Водночас, суд зауважує, що даний договір був укладений позивачем не з банком, а з ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр». Договір укладений без участі, без посередництва Банку. Кошти перераховані позивачем на рахунок ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр». Повернуті кошти були також від вказаного товариства на рахунок позивача у Банку в рамках взаємовідносин позивача з товариством, а не позивача із Банком, чи товариства та Банку.

Таким чином, враховуючи викладене вище, посилання відповідача на положення пунктів 7, 9 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI, як і на положення статей 215, 216 Цивільного кодексу України, як на правову підставу для визнання зазначених вище транзакцій нікчемними, є необґрунтованими.

Суд зазначає, що у даному випадку не вбачається обмежень щодо віднесення позивача до категорії вкладників, а сум, які надійшли (повернулися) на його рахунок - до категорії вкладу, оскільки за відносинами між позивачем та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» Банк у даному випадку виконував лише розрахунково-касове обслуговування рахунків.

Суд звертає увагу, що саме на умовах договору банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)» кошти, що надійшли від ТОВ «Інвестиційно- Розрахунковий центр» ОСОБА_2 , були зараховані на її поточний рахунок.

Між іншим, пунктом 1 укладеного договору передбачено, що банк здійснює розрахунково-касове обслуговування поточного рахунку за допомогою платіжних інструментів відповідно до вимог чинного законодавства України, умов договору та розпоряджень клієнта.

Отже, твердження Відповідача, що грошові кошти отримані ОСОБА_2 на підставі договору позики, не заперечують той факт, що ці кошти є вкладом, бо зараховані на рахунок вкладника на умовах договору банківського рахунку.

Правова позиція у відношенні зарахування коштів на рахунки клієнтів банку та ролі банку у цьому процесі викладена у Постанові ВСУ від 02.09.2014 № 3-80гс14. Цей правовий висновок винесено в окрему правову позицію ВСУ.

Договір, укладений позивачем з Банком, також не має ознак нікчемного правочину неплатоспроможного банку з підстав, перелічених у частині третій статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки не містить в собі жодних умов, які б передбачали платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, як і не містить ознак штучного створення зобов`язань Фонду по відшкодуванню вкладів за рахунок Фонду.

Отже, у розумінні статті 2 Закону № 4452-VI, позивач є вкладником Банку, а кошти, які надійшли для нього як вкладника за договором банківського рахунку, в розумінні тієї ж статті, є вкладом, на який поширюються гарантії, передбачені статтею 26 цього Закону.

Стосовно посилання відповідача на невідповідність договору між Позивачем та ТОВ «ІРЦ» ознакам, за якими до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором відповідно до Закону №1736-УШ, суд з цього приводу зазначає, що це твердження спростовано правовим висновком, викладеним у багатьох постановах Верховного Суду стосовно позовів вкладників ПАТ «Банк Михайлівський» (постанова від 12.02.2019 у страві №808/2317/17, ЄДРСР № 79817906).

У цих постановах Верховний Суд із посиланням на правову позицію, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 761/12676/17 (ЄДРСР № 78628322), зазначив, що законом чітко встановлено, що на залучені від фізичної особи до небанківської фінансової установи кошти через банк, що виступив повіреним (агентом, іншим посередником) за відповідним договором, поширюються гарантії, визначені Законом № 4452-УІ, зокрема, за наявності таких умов: 1) вкладника не поінформовано під розпис, що на такі кошти не поширюються відповідні гарантії; 2) на дату набрання чинності Законом № 1736-УІІІ банк віднесено до категорії неплатоспроможних.

Згідно доданих до позову документів, у межах спірних правовідносин ПАТ «Банк Михайлівський» виступав посередником (повіреним) при укладанні договору між ОСОБА_2 та ТОВ «ІРЦ» та відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_2 було поінформовано під розпис, що на кошти, залучені від фізичної особи як позика до небанківської установи, не поширюються відповідні гарантії.

Водночас, наведені первісним позивачем документальні докази свідчать про те, що позивач є вкладником Банку в розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до частини 3 статті 1049 ЦК позика вважається повернутою в момент передавання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Таким чином, з моменту повернення позики від ТОВ «ІРЦ» первісний позивач вже не є позикодавцем, його правовідносини з небанківською фінансовою установою припинились, а кошти, які надійшли на поточний рахунок ОСОБА_2 в Банк, - є банківським вкладом, що підтверджено належними документами.

Отже, ніякі попередні правовідносини з небанківськими установами не змінюють обставин укладання та умов договору банківського рахунку, а також законодавчих норм, якими регулюються правовідносини первісного позивача з Банком та Фондом, що випливають з цього договору.

Крім того, суд зазначає, що стосовно банку ПАТ «Банк Михайлівський» не було жодних заборон з боку НБУ зараховувати кошти на поточні рахунки клієнтів.

Стосовно посилань відповідача на рішення Господарського суду Хмельницької області від 27.11.2017 у справі № 924/621/17 та від 12.01,2018 у справі № 924/622/17 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 07.08.2017 у справі №826/15961/16, як на такі, що ніби-то підтверджують вірність висновків щодо нікчемності правочинів, вчинених, зокрема, за участю первісного позивача. Суд з цього приводу зазначає, що ОСОБА_2 не брала участі в цих справах, а відтак, ніякі обставини не могли бути встановлені стосовно неї, як сторони справи.

Щодо рішень господарського суду Хмельницької області від 27.11.2017 у справі №924/621/17 та від 12.01.2018 у справі № 924/622/17, суд вважає за необхідне зазначити, що цими рішеннями встановлено, що договори відступлення прав вимоги, укладені між ПАТ "Банк Михайлівський" та ТОВ «Інвестиційно- розрахунковий центр» можуть мати ознаки нікчемності. Проте, рішення Господарського суду Хмельницької області від 27.11.2017 у справі № 924/621/17 та рішення від 12.01.2018 у справі № 924/622/17 не містять ніяких доказів того, що такі ж самі ознаки нікчемності мають операції (трансакції) з перерахування коштів з рахунку ТОВ «Інвестиційно- розрахунковий центр» на поточний рахунок ОСОБА_2 .

Таким чином, нікчемність договору відступлення прав вимоги, укладеного між банком та іншими особами - не тягне за собою нікчемність договору на розрахунково-касове обслуговування, в рамках якого виконане перерахування на рахунки фізичних осіб.

Стосовно тверджень відповідача, що Договори відступлення прав вимоги №1805 від 18.05.2016 та №1 від 19.05.2016 були укладені з порушенням чинного законодавства України, вимог Національного банку України та внутрішніх процедур Банку, а тому вказані правочини є нікчемними у відповідності до положень п.п. 2, 7, 8, 9 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд зазначає, що зазначені договори відступлення прав вимоги ніяк не стосуються договорів банківських рахунків, за умовами яких банк зобов`язаний зараховувати кошти, які надійшли вкладнику. Крім того, правовідносини первісного позивача з третіми особами не мають відношення до нікчемних правочинів банку з цими особами.

Крім того, пунктом 3 постанови Правління Національного банку України від 27.04.2016 №295/БТ передбачено необхідність погодження графіку погашення небанківськими установами коштів, залучених від фізичних осіб, зокрема і ТОВ «ІРЦ».

Отже, фактично операції з переказу коштів на рахунок ОСОБА_2 , які мали місце 19.05.2016, здійснені на виконання постанови Правління Національного банку України від 22.12.2015 року №917/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» із внесеними постановою від 27.04.2016 №295/БТ змінами, а не на їх порушення.

Суд також наголошує, що ніякою постановою НБУ не було заборонено ПАТ «Банк Михайлівський» укладати депозитні договори, відкривати банківські рахунки, а тим паче, зараховувати кошти на рахунки клієнтів банку.

Дотримання прав вкладників банків передусім проявляється в законодавчих гарантіях повернення всієї суми вкладу та процентів на неї або доходів у іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором банківського вкладу (частина перша статті 1058 ЦК України). У разі визнання банку неплатоспроможним гарантією забезпечення прав вкладників є поетапне відшкодування, в порядку передбаченому законом, суми за вкладом: Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку; у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, в порядку загальних правил відшкодування за процедурами ліквідації.

Аналогічна позиція була висловлена Пленумом Верховного Суду України в постанові від 03.07.2015 року № 13.

Відповідно до позиції Конституційного Суду України, сформованої в Рішенні від 22.09.2005 року № 5-рп/2005, до обмеження прав належить звуження їх змісту й обсягу, проте сутність змісту основного права не може бути порушена.

Враховуючи вищенаведене, зміст статті 41 Конституції України поширюється на право вкладника - фізичної особи вимагати отримання відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду, так як гарантований конституційний принцип непорушності (приватної власності). Фізична особа (вкладник) є власником грошових коштів на рахунку, яким він володіє, і його право власності, в силу статті 41 Конституції України та статті 321 ЦК України, є непорушним.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Зокрема, відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини в справі "Золотас проти Греції" стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, № 66610/09). Подібний висновок викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Капітал Банк АД проти Болгарії" (Capital Bank AD v. Bulgaria, № 49429/99).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частинами 1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено наявності правових підстав вважати укладений договір нікчемним та, відповідно, застосовувати наслідки нікчемності до даного договору, так само, як не доведено наявність інших правових підстав, визначених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", для невключення позивача до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів ФГВФО.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 205, 229, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ) до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» (бульвар Тараса Шевченка, буд. 35, м. Київ, 01032, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб(вул. Січових стрільців, буд. 17, м. Київ,04053) про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни та доповнення до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб стосовно ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), яка мала право на відшкодування коштів у розмірі 65944,74 грн., які знаходяться на поточному рахунку № НОМЕР_2 в ПАТ «Банк Михайлівський» згідно з договором банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)» №980-077-000000865 від 29.04.2016 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення підписано 14 серпня 2019 року.

Суддя Шляхова О.М.