Справа № 826/9447/18
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9447/18 Суддя (судді) першої інстанції: Качур І.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Земляної Г.В., Мельничука В.П., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Вугілля України» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство «Інтеграл-Банк», про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ

Державне підприємство «Вугілля України» (надалі за текстом - «ДП «Вугілля України») звернулось до суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 19.03.2018 р., яким позивача зобов`язано сплатити штраф у розмірі 4 232 172 грн. 16 коп. за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання.

На обґрунтування своїх вимог позивач стверджував, що він своєчасно сплатив самостійно визначене грошове зобов`язання з податку на додану вартість, однак кошти не були зараховані до бюджету з вини банку.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Зокрема, скаржник зазначає, що в силу приписів пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України (надалі за текстом - «ПК України») виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Водночас, на думку апелянта, позивач не виконав цей обов`язок у встановлений законом строк.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.02.2018 р. посадовцями офісу великих платників ДФС проведено камеральну перевірку ДП «Вугілля України» з питань своєчасності перерахування до бюджету узгоджених сум податкових зобов`язань з податку на додану вартість за липень 2015 р.

Результати перевірки оформлено актом № 268/28-10-41-05/32709929 від 21.02.2018 р.

Згідно цьому акту 20.08.2018 р. ДП «Вугілля України» подано податкову декларацію з податку на додану вартість за липень 2015 р. із самостійно визначеною сумою грошового зобов`язання, що підлягає сплаті до бюджету, в розмірі 36 756 756 грн.

В силу приписів статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас, фактично податковий борг було сплачено у період з 30.10.2015 р. по 29.06.2016 р.

Виходячи з наведеного Офісом великих платників ДФС прийнято податкове повідомлення-рішення № від 19.03.2018 р., яким позивача на підставі статті 126 ПК України зобов`язано сплатити штраф у розмірі 4 232 172 грн. 16 коп.

Згідно підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

За визначенням наданим у підпункті 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове зобов`язання - це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Пунктом 31.1 статті 31 ПК України установлено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Згідно пункту 38.1 статті 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до пункту 46.1 статті 46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт - це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до пункту 49.2 статті 49 ПК України платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

Згідно підпункту 49.18.1 пункту 49.18 названої статті ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

За змістом пункту 202.1 статті 202 ПК України для платників ПДВ звітним (податковим) періодом є один календарний місяць, а у випадках, особливо визначених цим Кодексом, календарний квартал, з урахуванням таких особливостей: якщо особа реєструється як платник податку з іншого дня, ніж перший день календарного місяця, першим звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня такої реєстрації та закінчується останнім днем першого повного календарного місяця; якщо податкова реєстрація особи анулюється в інший день, ніж останній день календарного місяця, то останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається з першого дня такого місяця та закінчується днем такого анулювання.

Пунктом 57.1 статті 57 ПК України установлено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно пункту 203.1 статті 203 ПК України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Відповідно до пункту 203.2 статті 203 ПК України сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Із матеріалів справи вбачається, що 20 серпня 2015 р. ДП «Вугілля України» подало до Офісу великих платників ДФС податкову декларацію з податку на додану вартість за липень 2015 р.

За даними рядка 25 цієї декларації до державного бюджету підлягало сплаті 36 756 756 грн. 00 коп.

Таким чином, виходячи з наведених правових норм позивач зобов`язаний був сплатити грошове зобов`язання з податку на додану вартість не пізніше 30 серпня 2015 р.

Водночас, платіжне доручення № 188 з призначенням платежу «Перерахування ПДВ за липень 2015 р.» на суму 36 800 000 грн. позивач подав до банку лише 03.09.2015 р., тобто з пропущенням строку сплати грошового зобов`язання на два дні.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Отже, ДП «Вугілля України» має нести відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 10 %, що становить 3 675 675 грн. 60 коп., а відтак застосування контролюючим органом штрафу у розмірі 556 496 грн. 56 коп. (4 232 172 грн. 16 коп. - 3 675 675 грн. 60 коп.) є неправомірним.

Судова колегія знаходить помилковим твердження відповідача про те, що податкове зобов`язання вважається виконаним з дня зарахування коштів на Єдиний казначейський рахунок.

Пункт 1.24 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05 квітня 2001 р. № 2346-III визначає переказ коштів як рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.

Пунктом 8.1 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» на банк покладено обов`язок виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Відповідно до пункту 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

Відповідно до пункту 129.6 статті 129 ПК України за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

У даній правовій ситуації ДП «Вугілля України» 03.09.2015 р. подало до банку платіжне доручення № 188 на сплату грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 36 800 00 грн.

При цьому, за даними виписки з особового рахунку від 02.09.2015 р. на банківському рахунку позивача обліковувались кошти в сумі 41 645 748 грн. 92 коп.

Таким чином, з моменту прийняття банком зобов`язання з виконання доручення клієнта на переказ коштів, позивач не може нести відповідальності у вигляді штрафних санкцій за невчасну сплату ПДВ.

Правову позицію з цього питання Верховний Суд висловив у постановах від 31.07.2018 р. у справі № 808/2491/17, від 07.09.2018 р. у справі № 823/1985/17, від 03.04.2019 р. у справі № 826/573/18.

Звертаючись до суду з позовом, ДП «Вугілля України» стверджувало, що 28.08.2015 р. ним у системі «Клієнт-Банк» було ініційовано переказ 34 800 000 грн. у рахунок сплати грошового зобов`язання в ПДВ за липень 2015 р., однак його доручення банком виконано не було.

На підтвердження цієї обставини позивач посилався на пояснення головного бухгалтера ОСОБА_1 та провідного бухгалтера ОСОБА_2 .

Згідно пункту 1.6 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» документ на переказ - це електронний або паперовий документ, що використовується суб`єктами переказу, їх клієнтами, кліринговими, еквайринговими установами або іншими установами - учасниками платіжної системи для передачі доручень на переказ коштів;

Відповідно до пункту 17.2 статті 17 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» документ на переказ може бути паперовим або електронним. Вимоги до засобів формування і обробки документів на переказ визначаються Національним банком України.

Пунктом 19.2 статті 19 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що електронні документи зберігаються на носіях інформації у формі, що дозволяє перевірити цілісність, достовірність та авторство електронних документів на цих носіях. У разі неможливості зберігання електронних документів із забезпеченням цілісності даних на носіях інформації протягом строку, встановленого для паперових документів, електронні документи повинні зберігатися у вигляді завіреної установою паперової копії.

Із наведеного випливає, що доказом ініціювання переказу може бути паперовий документ або завірена паперова копія електронного документу.

Відповідно ж до частини 2 статті 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, судова колегія не приймає пояснення головного бухгалтера ОСОБА_1 та провідного бухгалтера ОСОБА_2 в якості доказу.

З огляду на викладене ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року скасувати та прийняти нове судове рішення.

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № від 19 березня 2018 року в частині застосування штрафу в розмірі 556 496 (п`ятсот п`ятдесят шість тисяч чотириста дев`яносто шість) грн. 56 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 06 серпня 2019 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя Г.В.Земляна

суддя В.П.Мельничук