Справа № 500/1880/19
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

Справа № 500/1880/19

14 серпня 2019 рокум.Тернопіль

Суддя Тернопільського окружного адміністративного суду Чепенюк О.В., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали приватного агропромислового підприємства «Білобожицьке» до приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Пивовар Валерія Анатолійовича про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Приватне агропромислове підприємство «Білобожицьке» (далі - ПАП «Білобожницьке») звернулося до суду з позовом до приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Пивовар Валерія Анатолійовича про зобов`язання зняти заборону на відчуження нерухомого майна згідно з іпотечним договором.

Позов обгрунтовано тим, що приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу Пивовар В.А. посвідчено іпотечний договір від 08.05.2008, укладений між ПАТ «Промінвестбанк» та ПАП «Білобожницьке» для забезпечення виконання вимог за кредитним договором від 08.05.2008 № 0411/46, що був укладений між ПАТ «Промінвестбанк» та ПАП «Білобожницьке». Предметом іпотечного договору є житловий будинок з господарським будівлями, комплекс адмінбудинку, комплекс цегельного заводу, будинок майстерні, що знаходяться за адресою: с. Білобожниця Чортківського району Тернопільської області, вулиця Середня .

Всі зобов`язання за кредитним договором від 08.05.2008 № 0411/46 ПАП «Білобожицьке» перед ПАТ «Промінвестбанк» виконало, що підтверджується судовими рішеннями. Проте незважаючи на це і на неодноразові звернення позивача до банку, останній не знімає заборони на відчуження майна предмета іпотеки. При зверненні до приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Пивовар В.А. позивач також отримав відмову, що і стало підставою для звернення позивача із відповідним позовом до суду.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності і спеціалізації.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначеннями, наведеними у пунктах 1, 2 частини першої статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Отже, юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Судом встановлено, що спірні правовідносини пов`язані з відмовою приватного нотаріуса зняти заборону на відчуження нерухомого майна, яка накладена на підставі договору іпотеки, укладеного між ПАТ «Промінвестбанк» та ПАП «Білобожницьке».

Наведені у позовній заяві обставини і обгрунтування позовних вимог свідчать на користь висновку про те, що ПАП «Білобожницьке» звернулося до суду з метою захисту його прав, які перебувають у приватноправовій площині, а саме права власності на майно, яке передане ним в іпотеку за цивільно-правовою угодою. Так, у спірних правовідносинах позивач як іпотекодавець обґрунтовує свої вимоги відсутністю зобов`язань перед іпотекодержателем, який в свою чергу заперечує підстави для зняття обтяження з належного позивачу нерухомого майна.

Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 ЦК України).

Господарський процесуальний кодекс України установлює, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно, реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами (пункти 6, 13 частини першої статті 20 цього Кодексу).

Слід також звернути увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 757/1660/17-ц, за якими розгляд одного спору про право на нерухоме майно або про його обтяження чи вирішення цього спору за правилами цивільного або господарського судочинства не є підставою вважати публічно-правовим і розглядати за правилами адміністративного судочинства інший спір - про скасування рішення чи запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно або його обтяження, прийнятого державним реєстратором чи внесеного ним до відповідного державного реєстру на користь одного з учасників цивільної або господарської справи під час її розгляду чи після її вирішення. Ці спори залежно від суб`єктного складу теж мають розглядатися за правилами цивільного або господарського судочинства.

Отже, цей спір є спором про цивільне право, тобто має приватноправовий характер, а саме: є спором позивача та приватного нотаріуса щодо наявності підстав для зняття заборон на відчуження нерухомого майна згідно з іпотечним договором, виходячи із наявності чи відсутності зобов`язань за іпотечним договором, який має вирішуватися також за участю іпотекодержателя. Участь у спорі приватного нотаріуса, який посвідчував іпотечний договір та накладав заборону відчуження на відповідне нерухоме майно (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав), не змінює його приватноправового характеру. Вирішення питання наявності чи відсутності підстав для зняття приватним нотаріусом заборони на відчуження нерухомого майна згідно з укладеним іпотечним договором між ПАТ «Промінвестбанк» та ПАП «Білобожницьке» виходить за межі компетенції суду адміністративної юрисдикції.

За таких підстав предметом судового розгляду в цій справі є не стільки дії та рішення приватного нотаріуса, як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки поновлення права позивача як власника на нерухоме майно, що перебуває під обтяженням, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим і, зважаючи на суб`єктний склад та характер правовідносин у цій справі, має вирішуватись у порядку господарського судочинства.

Така позиція суду узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 524/6352/16-ц (провадження №14-589цс18), від 16.10.2008 у справі № 804/14296/15 (провадження № 11-671апп18).

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини в п. 24 рішення від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та обставин, викладених у позові, слід прийти до висновку про відмову у відкритті провадження у цій справі на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Керуючись статтями 170, 171, 248, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою приватного агропромислового підприємства «Білобожицьке» до приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Пивовар Валерія Анатолійовича про зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Чепенюк О.В.

Згідно з оригіналом:

Суддя Чепенюк О.В.