Справа № 820/11133/15
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2019-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 р.Справа № 820/11133/15
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2016 року по справі № 820/11133/15

за позовом ОСОБА_2

до Харківського міського управління юстиції Харківської області

третя особа ОСОБА_1

про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_2 , звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просила: визнати дії державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Тузкової Ю.А. про відмову в державній реєстрації права власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 за позивачем протиправними, такими що порушують її права та законні інтереси; скасувати рішення про відмову у державній реєстрації права власності № 25378586 від 19.10.2015 на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 за суб`єктом ОСОБА_2 , ухвалене державним реєстратором прав на нерухоме майно Тузковою Ю.А.; зобов`язати реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції здійснити державну реєстрацію права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 за суб`єктом ОСОБА_2 , відповідно до заочного рішення Комінтернівської її районного суду м. Харкова по цивільній справі №641/13846/14-ц від 04.06.2015, додаткового рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова по цивільній справі по цивільній справі №641/13846/14-ц від 13.06.2015 року, ухвали апеляційного суду Харківської області від 22.09.2015 по цивільній справі № 641/13846/14-ц від 13.06.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначила дії державного реєстратора є неправомірними, рішення про відмову у державній реєстрації права власності № 25378586 від 19.10.2015 на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 за суб`єктом ОСОБА_2 , ухвалене державним реєстратором прав на нерухоме майно Тузковою Ю.А. є незаконним та необґрунтованим.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2016 року по справі № 820/11133/15 позовні вимоги задоволено частково: скасовано рішення державного реєстратора Тузковой В.А. № 25378586 від 19.10.2015 р. про відмову в державній реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень на ? житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 ; зобов`язано Харківське міське управління юстиції Харківської області здійснити державну реєстрацію права власності на ? житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 відповідно до заочного рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова по справі № 641/13846/14-ц від 04.06.2015 года, додаткового рішення від 13.08.2015 року по справі № 641/13846/14-ц, ухвали Апеляційного суду Харківської області від 22.09.2015 по справі № 22-ц/790/5956/15. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Третя особа, ОСОБА_1 , не погодився з рішенням суду першої інстанції та 30.11.2018 р. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши постанову суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.10.2015 р. ОСОБА_2 звернулася до реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, щодо права власності. Заяву зареєстровано в базі заяв та запитів Державного реєстру прав за номером 13773751, в ній заявником визначено об`єкт нерухомого майна, право власності на який підлягає державній реєстрації - будинок АДРЕСА_1 .

Згідно картки прийому заяви № 25247988 від 13.10.2015 р. до заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень заявником подано: копія та оригінал паспорту на ім`я ОСОБА_2 серія/номер НОМЕР_1 від 03.03.2009; копія та оригінал картки фізичної особи-платника податків на ім`я ОСОБА_2 від 19.01.2005; копія та оригінал заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.06.2015 по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , третя особа - ПАТ КБ "ПриватБанк" про зміну форми власності на майно та визнання права власності; копія та оригінал додаткового рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.08.2015 по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , третя особа - ПАТ КБ "ПриватБанк" про зміну форми власності на майно, визнання права власності; копія та оригінал ухвали Апеляційного суду Харківської області за від 22.09.2015 по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , третя особа - ПАТ КБ "ПриватБанк" про зміну форми власності на майно та визнання права власності; копія та оригінал технічного паспорту на об`єкт нерухомого майна - садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 .

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Тузкової Ю.А. № 25378586 від 19.10.2015 р. відмовлено в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернулася до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку про протиправність рішення відповідача щодо відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень на підставі поданої ОСОБА_2 заяви.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що з резолютивної частини заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.06.2015 по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , третя особа - ПАТ КБ "ПриватБанк" про зміну форми власності на майно та визнання права власності державним реєстратором прав на нерухоме майно Тузковою Ю.А. встановлено, що за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 53,5 кв.м., з господарськими будівлями та спорудою, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

З додаткового рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.08.2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , третя особа - ПАТ КБ "ПриватБанк" про зміну форми власності на майно, визнання права власності державним реєстратором прав на нерухоме майно Тузковою Ю.А. встановлено, що абзац другий резолютивної частини заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.06.2015 року доповнено після слів "господарськими будівлями і спорудою" словосполученням "а саме ганок літ"а2", погріб літ."Е", гараж літ."Ж", сарай літ. "И", зливна яма № 6, огорожа № 1".

Положеннями п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

В свою чергу, підставою для відмови в державній реєстрації прав на нерухоме майно слугувала та обставина, що в ході розгляду заяви були проведені консолідовані пошуки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і державним реєстратором встановлено, що право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване за іншою фізичною особою.

Так, судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 15.07.2015 р.

Заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.06.2015 р. у справі № 641/13836/14-ц набрало законної сили 22.09.2015 р. після його перегляду судом апеляційної інстанції, тобто після того, як ОСОБА_1 набув право власності на нерухоме майно за адресою; АДРЕСА_1 , що не було враховано судом першої інстанції, а належність цього нерухомого майна ОСОБА_1 судом першої інстанції під час розгляду справи не перевірялася та правова оцінка цій обставині надана не була, в той час як саме ця обставина (реєстрація нерухомого майна за іншої фізичною особою) і стала підставою для відмови позивачу в державній реєстрації прав на нерухоме майно згідно поданої нею заяви з відповідним пакетом документів.

Крім того, судовим розглядом встановлено, що право власності ОСОБА_1 на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , оспорювалось ОСОБА_2 у судовому порядку, але відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.07.2016 р. у справі № 641/1262/16-ц в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна недійсним було відмовлено. Відповідно до ухвали Апеляційного суду Харківської області від 22.06.2017 р. рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.07.2016 р. залишено без змін, тобто воно набрало законної сили.

Наведене свідчить про те, що на момент звернення позивача до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, щодо права власності на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на це майно дійсно було зареєстрованим за іншою фізичною особою.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі по тексту - Закон № 1952-IV), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження є засадою державної реєстрації прав (п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1952-IV).

Правовий статус і компетенція державного реєстратора прав та їх обтяжень безпосередньо визначені ст. 10 Закону № 1952-IV, де за приписами п.п.1,2,8 ч. 3 цієї статті, державний реєстратор, зокрема: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 11 вказаного Закону, державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Положеннями ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV встановлено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників.

Системний аналіз викладених правових норм дає підстави дійти до висновку, що законодавством регламентовано перелік підстав для відмови у державній реєстрації, який є виключним і не підлягає розширеному тлумаченню.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 27 березня 2018 року у справі № 826/4947/16, від 19 вересня 2018 року у справі № 826/4947/16.

При цьому, колегія суддів зазначає, що ч. 5 ст. 26 Закону № 1952-IV встановлено, що внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються в порядку, передбаченому для державної реєстрації прав. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону заявником є власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав.

Судовим розглядом встановлено, що після набрання законної сили заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.06.2015 р. позивач не зверталася до державного реєстратора із заявою про внесення запису про скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

Враховуючи те, що на момент звернення позивача до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, щодо права власності на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення суду, право власності на це майно було зареєстрованим за іншою фізичною особою ( ОСОБА_1 ) та запис про реєстрацію цього права скасований не був, у державного реєстратора були відсутні підстави для вчинення відповідної реєстраційної дії.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що постановою Харківського апеляційного суду від 02.05.2019 р. по справі № 641/13836/14-ц апеляційну скаргу ОСОБА_6 - представника ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.06.2015 р., додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.08.2015 р., ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 22.09.2015 р. в частині задоволення позову ОСОБА_2 скасовано та ухвалено в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання права власності ? частину домоволодіння АДРЕСА_1 - відмовлено. В іншій частині заочне рішення залишено без змін.

Наведене свідчить про те, що на момент вирішення спірних правовідносин судом апеляційної інстанції у цій адміністративній справі, у позивача відсутнє право власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку зі скасуванням судового рішення, на підставі якого це право виникло.

Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи те, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2016 року по справі № 820/11133/15 прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, вона підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволення позовних вимог.

Що стосується клопотання апелянта про відшкодування судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

До суду апеляційної інстанції апелянтом надане клопотання про відшкодування судових витрат у справі, які складаються з наступного: 1) сплата судового збору - 1057,20 грн.; 2) оплата комісії банку за прийом платежу зі сплати судового збору - 28,00 грн.; 3) витрати на професійну правничу допомогу - 12500,00 грн.; 4) оплата комісії банку за прийом платежу зі сплати послуг з надання правової допомоги - 150,00 грн.

На підтвердження понесених судових витрат апелянтом до суду надані копії: договору про надання правової допомоги № 28-11-2018 від 28.11.2018 р.; додатку № 1 від 28.11.2018 р. до договору про надання правової допомоги № 28-11-2018 від 28.11.2018 р.; рахунку на оплату № 1 від 28.11.2018 р.; квитанції № 69 від 30.11.2018 р. на суму 12500,00 грн. (сплата послуг з надання правової допомоги за рахунком № 1 від 28.11.2018 року); квитанції № 69 від 30.11.2018 р. на суму 150,00 грн. (оплата комісії банку за прийом платежу); квитанції № 44 від 30.11.2018 р.на суму 1057,21 грн. (сплата судового збору) та квитанції №44 від 30.11.2018 р. на суму 28,00 грн. (оплата комісії банку за прийом платежу).

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Положеннями ч. ч. 6, 7 ст. 139 КАС України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З положень наведених вище норм КАС України вбачається, що якщо за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення, то він зобов`язаний змінити і розподіл судових витрат. В той же час, такий розподіл стосується виключно витрат, які понесені сторонами у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 42, ч. 1 ст. 46 КАС України учасниками справи є сторони, треті особи. Сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.

Враховуючи те, що апелянт у справі не є стороною, а є учасником справи, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для ухвалення рішення в частині розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 272, 287, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2016 року по справі № 820/11133/15 - задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2016 року по справі № 820/11133/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров З.Г. Подобайло

Повний текст постанови складено 12.08.2019 року