Справа № 520/159/19
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 р.Справа № 520/159/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Калитки О. М. ,

за участю секретаря судового засідання Клочко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківського національного університета Повітряних Сил імені І.Кожедуба на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.05.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Білова О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 21.05.19 року по справі № 520/159/19

за позовом ОСОБА_1

до Харківського національного університета Повітряних Сил імені І.Кожедуба

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
До Харківського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач), з адміністративним позовом до Харківського національного університету Повітряних Сил імені І.Кожедуба (далі відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені І.Кожедуба, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в період з 20.12.2017 по 21.02.2018;

- зобов`язати Харківський національний університет Повітряних Сил імені І. Кожедуба нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в період з 20.12.2017 по 21.02.2018.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.05.2019 року вказаний адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені І.Кожедуба, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.12.2017 по 21.02.2018.

Зобов`язано Харківський національний університет Повітряних Сил імені І. Кожедуба нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.12.2017 по 21.02.2018.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.05.2019 року та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив дійсну військову службу в Збройних Силах України на посаді заступника начальника факультету по роботі з особовим складом Харківського національного університету Повітряних Сил імені І. Кожедуба.

ОСОБА_1 звільнено зі служби наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 30.11.2017 №568 та виключено зі списків особового складу університету з 20.12.2017 наказом начальника Харківського національного університету Повітряних Сил (по стройовій частині) від 20.12.2017 № 286.

Позивач звертався 18.01.2018 до відповідача із заявою про виплату компенсації вартості речового майна, що належить йому до видачі, у сумі 51602,59 грн.

Листом від 31.01.2018 №350/176/9-5/27 відповідач повідомив позивача, що Харківський національний університет Повітряних Сил імені І. Кожедуба є державним вищим навчальним закладом, який фінансується з державного бюджету. На час звільнення позивача цільові кошти на виплату грошової компенсації замість речового майна були відсутні. На підставі зазначеного, виплату позивачу грошової компенсації вартості речового майна буде здійснено відразу по надходженню до університету відповідних коштів.

Зарахування на рахунок позивача суми грошової компенсації вартості не отриманого речового майна Позивачем отримано 21.02.2018, що підтверджується випискою з банку, яка підтверджує зарахування на рахунок позивача суми грошової компенсації вартості не отриманого речового майна (а.с.14).

Задоволеняючи позов, суд першої інстанції виходив з наявності у діях відповідача підстав для настання відповідальності роботодавця за ст. 117 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач на час звільнення позивача з роботи (20.12.2017 р.) не провів виплату належних позивачу до сплати коштів, а здійснив її лише 21.02.2018 року.

При цьому, на думку позивача, відповідачем в порушення вимог ст. ст. 116-117 КзпП України, не було виплачено середній заробіток за весь час затримки виплати грошової компенсації вартості не отриманого речового майна при звільненні.

Колегія суддів вважає обґрунтованим вказані доводи, виходячи з наступного.

Порядок проходження служби позивача та звільнення регулюється спеціальним законодавством таким як: Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114, Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року, постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» від 17 липня 1992 року №393, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року.

Відповідно до абз. 2 п. 1 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1, 8 розділу І Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 29.04.2016 № 232, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26 травня 2016 р. за № 768/28898 (далі за текстом Інструкція №232), ця Інструкція визначає завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори (далі - військовослужбовці). Військовослужбовцям речове майно особистого користування та інвентарне майно видається за встановленими нормами і порядком, визначеними цією Інструкцією.

Відповідно до п. 1 розділу ІІІ Інструкції №232 офіцери, прапорщики, мічмани набувають права на отримання речового майна за встановленими Нормами одночасно з присвоєнням їм першого офіцерського звання чи військового звання прапорщик або мічман. Наступна видача предметів речового майна вказаним категоріям військовослужбовців проводиться після закінчення встановлених строків носіння раніше отриманих речей.

Згідно з п. 4 розділу ІІІ Інструкції №232 військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Виплата грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі Порядок № 178).

Згідно з п. 3 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби.

Згідно з п. 4 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Отже, право на отримання грошової компенсації за не отримане речове майно реалізується шляхом поданням зацікавленою особою відповідного рапорту.

З матеріалів справи встановлено, що позивач звернуся з рапортом про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно 23.11.2017, тобто до його звільнення зі Збройних Сил України.

Окрім цього, позивач звертався 18.01.2018 до відповідача із заявою про виплату компенсації вартості речового майна, що належить йому до видачі, у сумі 51602,59 грн.

Таким чином вказане право на отримання компенсації вартості речового майна з`явилось у позивача з моменту подання рапорта, а саме 23.11.2017.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість застосування статей 116, 117 Кодексу законів про працю України до правовідносин, пов`язаних з затримкою розрахунку при звільненні військовослужбовців, з огляду на наступне.

Спеціальними нормативними актами, які регулюють порядок проходження служби військовослужбовцями та їх звільнення не встановлено порядок здійснення розрахунку зі звільненою особою, зокрема, не встановлено дати проведення остаточного розрахунку та відповідальності роботодавців за невчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті, що ставить таких осіб у вкрай невигідне становище, оскільки фактично позбавляє їх гарантій на фінансове забезпечення соціально-побутових потреб та створює умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків.

За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Закріплені у статтях 116, 117 Кодексу законів про працю України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення зі Збройних Сил України.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП, відповідно до якої, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, для встановлення відповідальності роботодавця за ст.117 КЗпП України, необхідно встановити чи були на час звільнення належні до виплати працівникові суми та чи була наявна вина роботодавця щодо невиплати цих сум у строки зазначені в ст. 116 КЗпП.

Обов`язок роботодавця провести виплату працівнику всіх належних йому сум при звільненні, передбачений у статті 117 КЗпП України.

Вказані вище норми, передбачені ст. 116 117 КЗпП України спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 звільнено зі служби наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 30.11.2017 №568 та виключено із списків особового складу університету з 20.12.2017 наказом начальника Харківського національного університету Повітряних Сил (по стройовій частині) від 20.12.2017 № 286.

Відповідно, безпосереднім роботодавцем позивача був Харківський національний університет Повітряних Сил імені І. Кожедуба, а тому відповідальність, передбачену у статті 117 КЗпП України за непроведення розрахунку у день звільнення має нести саме Харківський національний університет Повітряних Сил імені І. Кожедуба.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач не здійснив належні виплати позивачу в момент звільнення через те, що Харківський національний університет Повітряних Сил імені І. Кожедуба є державним вищим навчальним закладом, який фінансується з державного бюджету. На час звільнення позивача цільові кошти на виплату грошової компенсації замість речового майна були відсутні. На підставі зазначеного, виплату позивачу грошової компенсації вартості речового майна було здійснено відразу по надходженню до університету відповідних коштів.

Між тим, колегія суддів вказує, що відсутність коштів у відповідача для повного розрахунку при звільненні не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі "Кечко проти України" (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Вказана правова позиція викладена в рішеннях Верховного Суду від 18.12.2018 по справі № 820/4619/16 та від 14.03.2019 по справі № 820/660/17.

Вищенаведене підтверджує висновки суду попередньої інстанції про наявність обов`язку відповідача виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 310, 316, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківського національного університета Повітряних Сил імені І.Кожедуба залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.05.2019 року по справі № 520/159/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Мельнікова О.М. Калитка
Повний текст постанови складено 09.08.2019 року