Справа № 2а/0370/553/11
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2019-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

08 серпня 2019 року

Київ

справа №2а/0370/553/11

адміністративне провадження №К/9901/2593/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Ліщинського А.М., суддів Довгої О.І., Запотічного І.І. від 31 березня 2014 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2011 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП) звернувся до суду з позовом до Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі - відповідач, Інспекція), в якому просив визнати нечинним податкове повідомлення-рішення від 23 лютого 2011 року №/0 в частині визначення податкового зобов`язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) у розмірі 18820,84 грн.

Обґрунтовуючи позовну заяву, посилався на безпідставність висновків Інспекції про порушення позивачем положень податкового законодавства щодо формування податкового кредиту за наслідками придбання транспортного засобу, оскільки факт реєстрації транспортного засобу на фізичну особу, а не на фізичну особу-підприємця, не позбавляє останнього права на віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ, які сплачені в ціні придбаного транспортного засобу.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 24 березня 2011 року у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду обґрунтовано тим, що згідно положень підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України від 03 квітня 1997 року №168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (далі - Закон №168/97-ВР) не включаються до складу податкового кредиту суми ПДВ, сплачені за товари, які не використовуються у господарській діяльності платника, а відтак, зважаючи на встановлення в ході судового розгляду обставин невикористання ФОП придбаного транспортного засобу у господарській діяльності підприємця, основним видом якого є оптова торгівля гофротарою, відсутні правові підстави для формування позивачем податкового кредиту за наслідками такої операції.

Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 31 березня 2014 року скасував рішення суду першої інстанції й позов задовольнив; визнав нечинним та скасував податкове повідомлення-рішення від 23 лютого 2011 року №/0.

Ухвалюючи таке рішення, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та зареєстрований у встановленому порядку платником ПДВ, то відповідно на нього повною мірою поширюються правові норми, які визначають порядок обчислення і сплати ПДВ, формування податкового кредиту, а тому при придбанні транспортного засобу з метою його використання у власній господарській діяльності, обставини чого підтверджуються товарно - транспорними накладними на перевезення матеріалів, позивач у відповідності до положень податкового законодавства отримав право на віднесення сплачених сум ПДВ до податкового кредиту.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, Інспекція подала касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України, у якій просила його скасувати та залишити в силі постанову Волинського окружного адміністративного суду від 24 березня 2011 року.

У доводах касаційної скарги порушує питання щодо неправильного застосування судом норм Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів від 07 вересня 1998 року №1388 (далі - Правила №1388), у відповідності до яких транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами, а тому вважає, що до податкового кредиту приватного підприємця можливе включення сум ПДВ, сплачених при придбання транспортних засобів, які зареєстровані лише на суб`єкта господарювання, а не на приватну особу, за умови їх використання в оподатковуваних операціях. Також стверджує про залишення апеляційним судом поза увагою обставин визнання позивачем в ході розгляду справи у суді першої інстанції факту невикористання придбаного автомобіля у господарській діяльності підприємця.

Письмових заперечень на касаційну скаргу до суду не надходило.

В подальшому справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, Верховний Суд вказує на таке.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що Інспекцією проведено планову виїзну документальну перевірку дотримання вимог податкового та іншого законодавства суб`єкта господарської діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 , про що складено акт від 17 лютого 2011 року №690/17-2/, у якому встановлено порушення позивачем вимог підпунктів 7.4.1, 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону №168/97-ВР).

Такий висновок контролюючого органу обґрунтований тим, що позивач безпідставно включив до складу податкового кредиту у листопаді 2009 року суму ПДВ, сплачену у ціні придбаного транспортного засобу ГАЗ-330202 вартістю 90340 грн., в т.ч. ПДВ в сумі 15056,67 грн., оскільки такий автомобіль зареєстровано на позивача як на фізичну особу, а не як на суб`єкта підприємницької діяльності.

За наслідками перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 23 лютого 2011 року №/0, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ разом із штрафними санкціями у розмірі 26726,25 грн., з яких 18820,84 грн. по вказаному вище порушенню, що й оскаржується ФОП.

В аспекті заявлених вимог, з огляду на фактичні обставини, установлені судами, Верховний Суд дійшов наступного висновку.

Порядок формування податкового кредиту як юридичними особами, так і фізичними особами, зареєстрованими платниками ПДВ, на момент виникнення спірних відносин визначав Закон №168/97ВР (його положення втратили чинність 01 січня 2011 року).

Пунктом 1.7 статті 1 Закону №168/97ВР (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду, визначена згідно з цим законом.

Відповідно до положень підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону №168/97ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг) та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. При цьому згідно з абзацом четвертим цього ж підпункту право на нарахування податкового кредиту платник отримує незалежно від того, чи почав він використовувати придбані основні фонди в оподатковуваних операціях у межах його господарської діяльності протягом звітного податкового періоду.

Для юридичних осіб чи фізичних осіб - підприємців, які є платниками ПДВ, норми Закону №168/97ВР не передбачають будь-яких відмінностей при визначенні сум ПДВ, що підлягають включенню до податкового кредиту такого платника податку та бюджетному відшкодуванню.

Відповідно до пункту 6 Правил №1388 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами.

Отже право на формування податкового кредиту у фізичної особи - підприємця, зареєстрованого платником ПДВ, по операціям з придбання транспортних засобів, інших основних засобів виникає у разі, якщо такі придбаваються для використання у межах господарської діяльності в оподатковуваних операціях. Таке використання повинно підтверджуватися документально.

У справі, яка розглядається, судами встановлено, що до податкового кредиту за листопад 2009 року позивачем включено суму ПДВ у розмірі 15056,67 грн., сплачену під час придбання транспортного засобу ГАЗ-330202, на підставі виписаної Іноземним підприємством «АІС-Луцьк» податкової накладної від 30 листопада 2009 року №1910.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та роблячи висновок про протиправність оскаржуваного рішення Інспекції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач має право на нарахування податкового кредиту по операціях з придбання транспортного засобу, який використовується ФОП в операціях, що є господарською діяльністю платника податку.

Проте такий висновок зроблений судом з неповним з`ясуванням всіх обставин справи та без врахування відповідних норм матеріального права, що визначають особливості формування податкового кредиту.

Як визначено у підпункті 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 Закону №168/97ВР, об`єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце поставки яких знаходиться на митній території України, у тому числі операції з: передачі права власності на об`єкт застави позичальнику (кредитору) для погашення заборгованості заставодавця; передачі об`єкта фінансового лізингу в розпорядження лізингоотримувача; поставки послуг з міжнародних перевезень пасажирів, багажу та вантажів автомобільним транспортом, а також міжнародних відправлень будь-яким видом транспорту на відрізку від пункту їх відправлення (прийняття для перевезення) на митній території України до пункту їх митного оформлення, а також від пункту їх митного оформлення до пункту призначення (доставки) на митній території України; поставки послуг з міжнародних перевезень пасажирів, багажу та вантажів (крім міжнародних відправлень) будь-яким видом транспорту (крім автомобільного) на відрізку від пункту їх відправлення (прийняття для перевезення) на митній території України до пункту проведення прикордонного контролю з їх випуску за межі державного кордону України, а також від пункту прикордонного контролю з їх впуску у межі державного кордону України до пункту їх призначення (доставки) на митній території України; в інших випадках, визначених цим Законом.

Пунктом 3.2 статті 3 вказаного Закону визначено операції, які не є об`єктом оподаткування ПДВ, а статтею 5 - звільнені від оподаткування.

За змістом абзацу п`ятого підпункт 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону №168/97ВР, якщо у подальшому товари (послуги) починають використовуватися в операціях, які не є об`єктом оподаткування згідно зі статтею 3 цього Закону або звільняються від оподаткування згідно зі статтею 5 цього Закону, чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів, то з метою оподаткування такі товари (послуги), основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає початок такого використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження).

Якщо платник податку придбаває (виготовляє) товари (послуги) та основні фонди, які призначаються для їх використання в операціях, які не є об`єктом оподаткування згідно зі статтею 3 цього Закону або звільняються від оподаткування згідно зі статтею 5 та пунктом 11.44 статті 11 цього Закону, то суми податку, сплачені у зв`язку з таким придбанням (виготовленням), не включаються до складу податкового кредиту такого платника (підпункт 7.4.2 пункту 7.4 статті 7 Закону №168/97ВР).

При цьому згідно підпункту 7.4.3 пункту 7.4 статті 7 Закону №168/97ВР у разі коли товари (роботи, послуги), виготовлені та/або придбані, частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково ні, до суми податкового кредиту включається та частка сплаченого (нарахованого) податку при їх виготовленні або придбанні, яка відповідає частці використання таких товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях звітного періоду.

Натомість обставини щодо використання/невикористання позивачем придбаного транспорту у межах господарської діяльності в оподатковуваних операціях та/або у операціях, звільнених від оподаткування, перевірки яких вимагають спірні правовідносини, судом апеляційної інстанції встановлено не було й, як наслідок, не надано відповідної правової оцінки тому, чи зумовлює операція з придбання позивачем транспортного засобу (ГАЗ-330202) наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкового кредиту з ПДВ, а тому висновок про обґрунтованість заявлених ФОП позовних вимог та необхідність скасування рішення суду першої інстанції є передчасним.

При цьому слід зазначити, що відповідно до частини першої статті 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Це положення однаково відноситься й до прав і обов`язків фізичної особи-підприємця. А тому важливо встановити фактичні обставини по справі та надати їм правильну правову оцінку, з урахуванням наведених вимог податкового законодавства.

Вимоги частин четвертої та п`ятої статті 11 КАС України (в редакції, чинній на час вирішення спору в попередніх судових інстанціях), які кореспондують правилам частини четвертої статті 9 КАС України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), зобов`язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.

За правилами частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Пунктом другим частини першої статті 349 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.

Враховуючи, що в силу вимог процесуального закону допущені порушення не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції, рішення апеляційного суду на підставі статті 353 КАС України підлягає скасуванню, а справа - направленню до цього суду на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з`ясувати всі фактичні обставини справи з перевіркою їх належними та допустимими доказами та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 359 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2014 року скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник

І.А. Васильєва

В.П. Юрченко ,

Судді Верховного Суду