Справа № 520/1815/19
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 р.Справа № 520/1815/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Лях О.П. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Клочко Ю.О.

представника позивача Лучко Д.В.

представника відповідача Петріченко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпраці у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.05.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Шляхова О.М., м. Харків, повний текст складено 20.05.2019 року по справі № 520/1815/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Квартал"

до Головного управління Держпраці у Харківській області

про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Квартал" (надалі по тексту позивач) звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Харківській області (надалі по тексту відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Харківській області №ХК3878/289/АВ/П/ТД-ФС від 08.02.2019 про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Квартал" штрафу у розмірі 250380,00 грн.;

- визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Харківській області №ХК3878/289/АВ/П/МГ-ФС від 08.02.2019 про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Квартал" штрафу у розмірі 751140 грн.;

- визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Харківській області №ХК3878/289/АВ/П/ІП-ФС від 08.02.2019 про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Квартал" штрафу у розмірі 4173 грн.;

- стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Квартал" (вул. Пушкінська, буд. 22, м. Харків, 61057, р/р НОМЕР_1 ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" м.Київ, МФО 380805, ) сплачену суму судового збору в розмірі 1921,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Харківській області (вул. Алчевських, буд. 40, м. Харків, 61002).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.05.2019 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Квартал" до Головного управління Держпраці у Харківській області про визнання протиправними та скасування постанов задоволено.

Скасовано постанови Головного управління Держпраці у Харківській області №ХК3878/296/АВ/П/ТД-ФС від 08.02.2019р. про накладення штрафу у розмірі 250380, 00 грн.; №ХК3878/289/АВ/П/ТД-ФС від 08.02.2019р. про накладення штрафу у розмірі 751140 грн. та №ХК3878/289/АВ/П/ТД-ФС від 08.02.2019р. про накладення штрафу у розмірі 4173 грн., які винесені відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "Квартал".

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Харківській області (вул. Алчевських, буд. 40,м. Харків,61002, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Квартал" (вул. Пушкінська, буд. 22, м.Харків, 61057, ) витрати по оплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна).

Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою суду від 25.04.2019 року.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.05.2019 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що інспекторами праці Головного управління Держпраці у Харківській області на підставі наказу №01.01-07/2098 від 17.12.2018 року та направлення №01.01-94/02.03/3882 від 17.12.2018 року (а.с. 13) здійснено захід державного контролю у формі інспекційного відвідування Товариства з обмеженою відповідальністю "Квартал" на предмет додержання законодавства про працю, в тому числі фактичного допуску працівників до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу, в порядку, встановленому КМУ. За результатами інспекційного відвідування складено акт інспекційного відвідування №ХК3878/289/АВ від 08.01.2019 р. (а.с. 15-39).

Відповідно до висновків вказаного акту інспекційного відвідування встановлено порушення:

- ч.3 ст.24 КЗпП України, яке полягало в тому, що 2 (два) працівника: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були допущені до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

- ст.96 КЗпП України, ч.4 ст.6 Закону України "Про оплату праці", яке полягає у несформуванні тарифної сітки (схеми посадових окладів) на основі тарифної ставки робітника першого розряду та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів), тобто тарифна система оплати праці при розподілі робіт використовується без урахування складності роботи;

- ст.30, 33 Закону України "Про оплату праці", яке полягає у незабезпеченні позивачем достовірного обліку виконуваної працівниками роботи - не надано табелів обліку робочого часу;

- ч.6 ст.95 КЗпП України, ч. 4 ст. 6, ст. 30, 33 Закону України "Про оплату праці", яке полягає у непроведенні індексації заробітної плати.

Не погодившись із висновками акту підприємство позивача подало до Головного управління Держпраці у Харківській області зауваження на акт інспекційного відвідування, в якому з висновками, викладеними у акті, не погодилося, оскільки вважало їх неправомірними та такими, що зроблені з порушенням вимог діючого законодавства (а.с. 40-43).

У зв`язку із виявленими порушеннями законодавства про працю заступником начальника Головного управління Держпраці у Харківській області 08.01.2019 року прийняті постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, а саме:

- №ХК3878/289/АВ/П/ТД-ФС від 08.02.2019 про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Квартал" штрафу у розмірі 250380,00 грн. (а.с. 48-52);

- №ХК3878/289/АВ/П/МГ-ФС від 08.02.2019 про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Квартал" штрафу у розмірі 751140 грн. (а.с. 44 -47);

- №ХК3878/289/АВ/П/ІП-ФС від 08.02.2019 про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Квартал" штрафу у розмірі 4173 грн. (а.с. 53-56).

Не погодившись з вказаними постановами, позивач звернувся до суду за їх оскарженням.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з протиправності оскаржуваних постанов.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом оскарження в даній справі є постанови Головного управління Держпраці у Харківській області №ХК3878/289/АВ/П/ТД-ФС від 08.02.2019 про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Квартал" штрафу у розмірі 250380,00 грн., №ХК3878/289/АВ/П/МГ-ФС від 08.02.2019 про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Квартал" штрафу у розмірі 751140 грн., №ХК3878/289/АВ/П/ІП-ФС від 08.02.2019 про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Квартал" штрафу у розмірі 4173 грн.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Суд апеляційної інстанції перевіривши оскаржуване рішення на відповідність критеріям, наведеним у ч.2 ст.2 КАС України приходить до висновку, що прийнято воно незаконно, виходячи з наступного.

Досліджуючи питання правомірності постанови №ХК3878/289/АВ/П/ТД-ФС від 08.02.2019 про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Квартал" штрафу у розмірі 250380,00 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Постановою №ХК3878/289/АВ/П/ТД-ФС від 08.02.2019 на підставі абз.2 ч.2 ст. 265 КЗпП накладено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Квартал" штраф у розмірі 250380,00 грн. за порушення ч.3 ст. 24 КЗпП України, а саме: допущення до роботи працівників ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без належного оформлення трудових відносин.

Відповідно до ст. 265 Кодексу законів про працю України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

З аналізу наведеної норми слідує, що відповідальність за вказаною статтею настає у разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору.

Досліджуючи питання фактичного допуску позивачем працівників ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до роботи без оформлення трудового договору колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до статті 21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Кодексу законів про працю України, трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Частиною 1 статті 24 Кодексу законів про працю України встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання такої форми є обов`язковим, зокрема, при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Відповідно до ч.3 ст. 24 Кодексу законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що перед допуском працівника до роботи з ним повинен бути укладений трудовий договір, а також повідомлено ДФС про прийняття працівника на роботу за укладеним трудовим договором.

У спірних правовідносинах висновок Головного Управління Держпраці у Харківській області про те, що позивачем було фактично допущено до роботи без оформлення трудових договорів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 грунтується на поясненнях вказаних осіб.

Проте, колегія суддів такі висновки вважає необгрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідач посилається на те, що під час інспекційного відвідування позивача в приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 були опитані ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які усно зазначили, що виконують роботу на посаді менеджера по нерухомості в ТОВ «Квартал» на підставі договору з режимом роботи з 09.00 год. до 18 год. 00 хв., з виплатою заробітної плати 2 рази на місяць.

Відповідачем у підтвердження вище наведеного долучено до матеріалів справи письмові пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 184-185).

Проте, з вказаних письмових пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_3 слідує, що вони складені на ім`я інспектора ГУ Держпраці у Харківській області Гладченко ОСОБА_4 В. власноручно інспектором ГУ Держпраці в Харківській області Гладченко К.В. Вказані письмові пояснення не підписані ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , не містять відомостей про вищевказаних громадян, а саме: дати їх народження, місця проживання або реєстрації, та інших відомостей, які дозволяють ідентифікувати особу як таку, та відсутні відомості про документ який посвідчує їх особу, а тому вказані письмові пояснення не є належними доказами в підтвердження вищенаведених висновків відповідача.

Інших доказів на підтвердження фактичного допуску позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до роботи без оформлення трудового договору відповідачем до матеріалів справи не надано.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач жодних належних та допустимих доказів на підтвердження фактичного допуску позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до роботи без оформлення трудового договору до матеріалів справи не надав.

Отже, відповідач у ході розгляду справи не довів, що приймаючи постанову він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За викладених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що постанова про накладення штрафу №ХК3878/289/АВ/П/ТД-ФС від 08.02.2019 є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Досліджуючи питання правомірності постанови №ХК3878/289/АВ/П/МГ-ФС від 08.02.2019 про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Квартал" штрафу у розмірі 751140 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Постановою №ХК3878/289/АВ/П/МГ-ФС від 08.02.2019 на підставі абз.4 ч.2 ст. 265 КЗпП накладено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Квартал" штраф у розмірі 751140 грн. за порушення ч.6 ст.95 КЗпП України, ст.33 Закону України «Про оплату праці» а саме: в відомості нарахування заробітної плати за січень-листопад 2018 року відсутнє нарахування індексації заробітної плати за січень-листопад 2018 року.

Відповідно до ст. 265 Кодексу законів про працю України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

З аналізу наведеної норми слідує, що відповідальність за вказаною статтею настає у разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці.

Суд зазначає, що відповідно до ст.1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення) (ст.2 ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення").

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України "Про оплату праці" норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників, молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов`язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров`я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв`язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.

Відповідно до частини другої статті 12 Закону України "Про оплату праці" норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Статтею 2 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" визначено, що на основі соціальних стандартів визначаються розміри основних соціальних гарантій: мінімальних розмірів заробітної плати та пенсії за віком, інших видів соціальних виплат і допомоги.

Колегія суддів зазначає, що індексація заробітної плати є і мінімальною державною гарантією в оплаті праці, і державною соціальною гарантією, оскільки стосується працівників і їх сімей.

Згідно з ч.3 ст. 95 КЗпП України мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку (ч.6 ст.95 КЗпП України).

Відповідно до ст. 33 ЗУ « Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" встановлено, що Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо: індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (ст.19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії").

Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

Відповідно до пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Отже, обов`язок щодо проведення індексації заробітної плати виникає у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, а обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення грошових доходів населення.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що підвищення тарифних ставок (окладів) на підприємстві у порівнянні з 2017 роком відбулося у січні 2018 року, що підтверджується Положенням про систему та умови оплати праці працівників на 2018р. з додатками у вигляді розмірів посадових окладів, постійно-діючих доплат (надбавок) до посадового окладу співробітників з 01 січня 2018 р.

Отже обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації повинно здійснюватися з місяця, наступного за місяцем підвищення грошових доходів населення, тобто з лютого 2018 року.

Однак за приписами частини першої статті 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно зведеної таблиці індексів інфляції, або, індексу споживчих цін, наведеної на сайті Міністерства фінансів України, розміщеному у мережі інтернет - поріг індексації становив : у лютому 2018 року- 100,9%, у березні 2018 року - 1,009 х 1,011 х 100 = 102,0%, у квітні 2018 року - 1,009 х 1,011 х 1,008 х 100 = 102,8%; у травні 2018 року - 1,009 х 1,011 х 1,008 х 1,00 х 100 = 102,8%; у червні 2018 року - 1,009 х 1,011 х 1,008 х 1,00 х 1,00 х 100 = 102,8%; у липні 2018 року - 1,009 х 1,011 х 1,008 х 1,00 х 1,00 х 0,993 х 100 = 102,1%; у серпні 2018 року - 1,009 х 1,011 х 1,008 х 1,00 х 1,00 х 0,993 х 1,00 х 100 = 102,1%; у вересні 2018 року - 1,009 х 1,011 х 1,008 х 1,00 х 1,00 х 0,993 х 1,00 х 1,019 х 100 = 104,0%.

Отже, поріг 103% перевищено у вересні 2018р., а тому з січня 2018 року по вересень 2018 року у позивача відсутній був обов`язок щодо проведення індексації заробітної плати.

Індекс інфляції за вересень 2018р. опубліковано у жовтні 2018р.

Разом з тим, у жовтні 2018 року на підприємстві відбулося підвищення тарифних ставок (окладів), що підтверджується Положенням про систему та умови оплати праці працівників на 2018р. з додатками у вигляді розмірів посадових окладів, постійно-діючих доплат (надбавок) до посадового окладу співробітників з 01 жовтня 2018 р.

Таким чином, сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), тобто у жовтні 2018 року не нараховується, оскільки розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Поріг індексації за листопад 2018 року -101,4%; за грудень 2018 року - 1,014 х 1,008 х 100 = 102,2%.

Враховуючи, що поріг 103% у листопаді 2018 року не перевищено, отже в листопаді 2018 року у позивача не виникло обов`язку на проведення індексації заробітної плати.

Отже, відповідач у ході розгляду справи не довів, що приймаючи постанову він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За викладених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що постанова про накладення штрафу №ХК3878/289/АВ/П/МГ-ФС від 08.02.2019 є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Досліджуючи питання правомірності постанови №ХК3878/289/АВ/П/ІП-ФС від 08.02.2019 про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Квартал" штрафу у розмірі 4173 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Постановою №ХК3878/289/АВ/П/ІП-ФС від 08.02.2019 на підставі абз.8 ч.2 ст. 265 КЗпП накладено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Квартал" штраф у розмірі 4173 грн за порушення ч.4 ст.96 КЗпП України, ч.4 ст.6, ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці» а саме: тарифна сітка (схема посадових окладів) не сформована на основі тарифної ставки робітника першого розряду та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів), а також роботодавцем не забезпечено достовірний облік виконуваної працівником роботи.

Відповідно до ст. 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч.4 ст. 96 КЗпП України, яка кореспондується з ч.4 ст. 6 Закону України «Про оплату праці» тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі тарифної ставки робітника першого розряду та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

В підтвердження своїх доводів про порушення позивачем ч.4 ст.96 КЗпП України, ч.4 ст.6 Закону України «Про оплату праці» відповідач посилається на те, що згідно штатного розпису позивача введеного в дію з 01.01.18 встановлено такі посадові оклади, а саме: «Бухгалтер» (код класифікатору професій 3433) - посадовий оклад у розмірі 3800 грн; «Менеджер по операціям з нерухомістю» (код класифікатору професій 1471) - посадовий оклад у розмірі 3800 грн.; «Секретар» (код класифікатору професій 4115) - посадовий оклад у розмірі 3800 грн.; «Прибиральниця (код класифікатору професій 9132) - посадовий оклад у розмірі 3800 грн.; «Психолог» (код класифікатору професій 2445,2) - посадовий оклад у розмірі 3800 грн.

Згідно Класифікатору професій (ДК 003:2010), затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 28.07.2010 №327: посада «Менеджер по операціям з нерухомістю» віднесено до Розділу 1 «Законодавці, вищі державні службовці, керівники, менеджери управителі»; посаду «Бухгалтер» віднесено до Розділу 3 «Фахівці»; посаду «Секретар» віднесено до Розділу 4 «Технічні службовці»; тобто, тарифна система оплати праці при розподілі робіт використовується без урахування складності роботи, а працівників не залежно від кваліфікації та за розрядами тарифної сітки; посада «Психолог» віднесено до Розділу 2 «Професіонали»; посаду «Прибиральник» віднесемо до Розділу 9 «Найпростіші професії».

За таких обставин, відповідач зазначає, що на підприємстві позивача тарифна система оплати праці при розподілі робіт використовується без врахування складності роботи, а працівників- не залежно від кваліфікації та за розрядами тарифної сітки.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 29.12.2017 року на підприємстві позивача директором було затверджено Положення про систему та умови оплати праці працівників на 2018 рік, яким визначено систему оплати праці на підприємстві, її структуру, строки і періодичність виплати заробітної плати, інші питання оплати праці ( п. 1.2) та встановлено, що джерелом коштів на оплату праці є частина доходу та інші кошти, одержані у результаті господарської діяльності підприємства відповідно до чинного законодавства (п. 1.3), основна заробітна плата включає посадові оклади ( тарифні ставки) працівників згідно тарифної сітки (п.1.6), додаткова заробітна плата містить доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати ( п. 1.7) (а.с. 98-99).

Тарифна сітка ТОВ «Квартал» викладена у додатку №1 до вказаного вище положення (а.с.100).

Отже, розміри заробітної плати залежать від складності та умов виконаної роботи, професійно-ділових якостей робітника, результатів його праці та діяльності в цілому.

З додатків до Положення встановлено, що посадові оклади працівників визначено з 01.01.2018 року з урахуванням тарифного коефіцієнту та підвищено з жовтня 2018 року, встановлено постійно - діючі надбавки та надано для порівняння відповідні дані затверджені підприємством на 2017 рік ( а.с.100-103).

При цьому колегія суддів зазначає, що Положення про систему та умови оплати праці працівників містить в своїх додатках складові частини заробітної плати: основну заробітну плату - посадові оклади або тарифну ставку, та додаткову заробітну плату - доплати та надбавки, а також тарифні коефіцієнти з урахуванням складності роботи та кваліфікації працівників.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не виконано обов`язок та не доведено порушення позивачем ч.4 ст.96 КЗпП України, ч.4 ст.6 Закону України «Про оплату праці».

Щодо порушень ч.2 ст.30 Закону України "Про оплату праці", яке полягає у незабезпеченні позивачем достовірного обліку виконуваної працівниками роботи, оскільки не надано табелів обліку робочого часу, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України "Про оплату праці" роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у 2018 році на підприємстві позивача велися табеля обліку робочого часу (а.с. 85-96).

Також, з матеріалів справи слідує, що в ході розгляду справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю позивачем разом з клопотанням про відкладення розгляду справи надавалися табеля обліку використання робочого часу за 2018 р. (а.с.57-58 т.1).

Отже безпідставними є доводи відповідача про порушення позивачем ч.2 ст.30 Закону України "Про оплату праці".

Таким чином, відповідач у ході розгляду справи не довів, що приймаючи постанову він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За викладених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що постанова про накладення штрафу №ХК3878/289/АВ/П/ІП-ФС від 08.02.2019 є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.05.2019 року по справі № 520/1815/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) О.П. Лях С.С. Рєзнікова
Повний текст постанови складено 09.08.2019 року