Справа № 0440/5773/18
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2019 року Справа № 0440/5773/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіТурлакової Н.В.
за участі секретаря судового засіданняЗелецького Р.Р.
представника позивача представників відповідача Гелетій М.Т. Лейченко І.М., Іващенка І.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови, -
Державна установа «Солонянська виправна колонія (№21)» звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області у якому просить суд визнати протиправною та скасувати:
- постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 11.04.2018 року №17/4.3-5/173, керуючись ст.259 КЗпПУ, ст.53 ЗУ "Про зайнятість населення", ч.3 ст.34 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні", п.8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2013 року №509 та на підставі абз.7 ч.2 ст.265 КЗпПУ було накладено штраф в розмірі 372 300,00 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі (суддя Юхно І.В.)
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та на виконання розпорядження керівника апарату суду від 03.12.2018р. №3031д, призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи, яка перебувала у провадженні судді Юхно І.В., у зв`язку із її перебуванням у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років
За результатами перерозподілу вказана адміністративна справа передана на розгляд судді Турлаковій Н.В.
Ухвалою суду від 10.12.2018р. вказану справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області на підставі акту про неможливість проведення інспекційного відвідування від 20 березня 2018 року №17/4.3-5, на Державну установу «Солонянська виправна колонія (№21)» на підставі ст.259, ст.53 ЗУ «Про зайнятість населення», ч.3 ст.34 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», п.8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2013 року №509, абз.7 ч.2 ст.265 КЗпП України накладено штраф у розмірі 372300 гривень. Позивач не погоджується з висновками, які викладені в акті про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування №17/4.3-5 від 20.03.2018 року, оскільки на установі на час прибуття представника відповідача були відсутні посадові особи установи, а саме начальник установи та головний бухгалтер, які б могли надати документи для перевірки інспектору праці. Таким чином, відповідачем безпідставно не прийнято вищезазначене до уваги, натомість прийнято постанову, якою до позивача застосовано штраф за недопущення до перевірки посадових осіб у розмірі 372300 грн. Крім того, відповідачем протиправно застосовано до позивача штраф, який передбачений абзацом 7 частини 2 статті 265 КЗпП України, оскільки за недопуск до перевірки, предметом якої є додержання суб`єктом відвідування законодавства про працю, передбачений штраф у абзаці 6 частини 2 статті 265 КЗпП України.
ГУ Держпраці у Дніпропетровській області надано до суду відзив на позов, у якому відповідач заперечував проти позову та в обґрунтування своєї позиції зазначив, що відповідачем було здійснено спробу проведення інспекційного відвідування позивача, проте оскільки на об`єкті відвідування було створено перешкоди у діяльності інспектора праці шляхом ненадання документів на вимогу інспектора праці, відповідачем 20.03.2018 року було складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування №17/4.3-5, який став підставою для винесення постанови №17/4.3-5/173 від 11.04.2018 року про притягнення позивача до відповідальності, передбаченої абзацом 7 частини 2 статті 265 КЗпП України.
Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, у якій підтримав позицію, що викладена у позовній заяві.
ГУ Держпраці у Дніпропетровській області надано до суду заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач підтримав позицію, що викладена у відзиві.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.
Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти адміністративного позову, просили відмовити в його задоволенні.
Заслухавши представника позивача та представників відповідача, дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
На підставі наказу №146-І від 16.03.2018 року видано направлення на проведення інспекційного відвідування №17/4.3-н від 16.03.2018 року.
У вказаному акті зазначено, що 16.03.2018 року на електронну адресу позивача було направлено вимогу №55/4.3-18 про надання інформації та копій документів, необхідних для проведення перевірки. Головний інспектор праці зателефонував головному бухгалтеру позивача ОСОБА_1 на тел. НОМЕР_1 , яка підтвердила отримання на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 вимоги №55/4.3-18. Так, 20.03.2018 року головний державний інспектор праці, прибувши до АДРЕСА_1 де знаходиться Державна установа «Солонянська виправна колонія (№21)» зателефонував на телефон головному бухгалтеру ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ), яка запропонувала підійти до двоповерхового будинку Адміністрації Державної установі «Солонянська виправна колонія (№21)» та піднятися до бухгалтерії на другий поверх. В кабінеті бухгалтерії було пред`явлено службове посвідчення інспектора праці - юристу Гарбуз Юлії Миколаївні , надано копію направлення на проведення інспекційного відвідування, перелік документів, необхідних для проведення контрольного заходу. Перелічені документи були вручені відповідальній особі юристу Гарбуз Ю.М. на паперових носіях у двох примірниках, де вона поставила підпис про отримання документів на примірниках інспектора праці (направлення і вимога про надання інформації та копій документів), про що свідчить печатка з вхідними номерами 999 і 998 від 20.03.2018 відповідно. Юрист Гарбуз Ю.М. доповіла інспектору, що жодних документів для інспекційного відвідування не буде надано, до особового розпорядження керівництва . Від письмових пояснень юрист Гарбуз Ю.М. відмовилась. Головного державного інспектора праці Іващенко 1.1, не було допущено до керівництва ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)».
На підставі акту про неможливість проведення інспекційного відвідування від 20.03.2018 року №17/4.3-5 ГУ Держпраці у Дніпропетровській області прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №17/4.3-5/173 від 11.04.2018 року, якою до Державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)», на підставі абзацу 7 частини 2 статті 265 КЗпП України, накладено штраф у розмірі 372300 грн.
Вирішуючи питання щодо правомірності винесення спірної постанови суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно з підпунктом 9 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №96 від 11.02.2015 року, Держпраці відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.
Статтею 259 КЗпП України, встановлено, що Державна служба України з питань праці має реалізовувати державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Процедуру проведення Державною інспекцією України з питань праці та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці, застосування статті 259 Кодексу законів про працю України встановлено Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року № 295 (далі - Порядок № 295).
Пунктом 2 Порядку №295 передбачено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів.
Пунктом 8 Порядку №295 передбачено, що про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.
Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.
Отже, вказаною нормою не встановлено обов`язок інспектора праці повідомляти об`єкт відвідування або уповноважену ним посадову особу заздалегідь, тобто до дати початку здійснення інспекційного відвідування. Більш того, у разі проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин, як було під час даної перевірки позивача, інспектор праці взагалі може здійснювати інспекційне відвідування без такого повідомлення.
Поряд з вказаним, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 259 Кодексу законів про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 100 утворено територіальні органи Держпраці, зокрема, Головне Управління Держпраці у Дніпропетровській області.
Наказом Держпраці від 22.06.2017 № 75 затверджено Положення про Головне Управління Держпраці у Дніпропетровській області, згідно із пунктом 1 якого Головне Управління Держпраці у Дніпропетровській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується
Відповідно до підпункту 5 пункту 6 Положення про Управління Держпряці, Управління Держпраці має право проводити безперешкодно відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, нагляд та контроль за дотриманням якого віднесено до повноважень Управління.
Тобто, Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області є повноважним органом, який забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю на території Дніпропетровської області.
Таким чином, суд критично оцінює доводи позивача про те, що інспектор до проведення інспекційного відвідування повинен повідомити саме об`єкт відвідування або уповноважену особу про таке відвідування за десять днів до початку перевірки.
Щодо доводів позивача, що в направленні на проведення інспекційного відвідування від 16.03.2018 № 17/4.3-н визначений предмет перевірки - «додержання законодавства про працю». в зв`язку з чим застосування абз.7 ч.2 ст.265 КЗпП України є неправомірним, суд зазначає наступне.
Так, Головним управлінням з урахуванням вимог ч.3 ст.7 Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон № 877) було оформлене направлення на проведення інспекційного відвідування позивача від 16.03.2018 № 17/4.3-н, у якому предметом здійснення заходу зазначено «контроль за додержанням законодавства про працю у Державній установі «Солонянська виправна колонія (№ 21) з питань своєчасності нарахування та виплати заробітної плати, оформлення трудових відносин з засудженими».
Тому, вказані доводи позивача не відповідають дійсності та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, копією направлення від 16.03.2018 №17/4.3-н.
Щодо посилання позивача, що йому не надавалася письмова вимога про надання інформації та копій документів, необхідних для проведення інспекційного відвідування, суд зазначає наступне.
Пунктом 6 Порядку № 295 передбачено, що «Під час підготовки до проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування інспектор праці, якщо тільки він не вважатиме, що це завдасть шкоди інспекційному відвідуванню або невиїзному інспектуванню., може одержати інформацію та/або документи, що стосуються предмета інспекційного відвідування чи невиїзного інспектування, від об`єкта відвідування, державних органів, а також шляхом проведення аналізу наявної (загальнодоступної) інформації про стан додержання законодавства про працю.»
Пунктом 12 Порядку № 295 встановлено, що «Вимога інспектора праці про надання об`єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій чи витягів з документів. пояснень, доступу до приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов`язковою для виконання».
Судом встановлено, що 16.03.2018 на електрону адресу позивача було направлено вимогу №55/4.3-18 про надання інформації та копій документів, необхідних для проведення перевірки. Головний інспектор праці зателефонував головному бухгалтеру позивача ОСОБА_1 на тел. НОМЕР_1 , яка підтвердила отримання на електрону адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 вимоги №55/4.3-18. Вказаний факт отримання вимоги підтверджується скриншотом, зробленим засобами мережі Enternet, копія якого наявна в матеріалах справи.
Таким чином, доводи позивача з посиланням на п.18 Порядку № 295 щодо не надання інспектором праці письмової вимоги із зазначенням строку поновлення документів, що на його думку є порушенням Порядку № 295, є необґрунтованими, оскільки така вимога надається згідно вказаного п.18 лише у разі відсутності у об`єкта відвідування документів, ведення яких передбачено законодавством про працю.
В даному випадку, у позивача були всі документи, зазначені інспектором праці у вимозі від 16.03.2018 №55/4.3-18, але позивач відмовився їх надати, чим створив посадовій особі Головного управління - інспектору праці перешкоди у проведенні інспекційного відвідування.
Щодо доводів позивача, що за абз.6 та абз.7 ч.2 ст.265 КЗпП України відповідальність нібито настає виключно у разі недопущення до проведення перевірки, а не у випадку створення перешкод у проведенні інспекційного відвідування, оскільки вимоги до його проведення встановлені Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою КМУ від 26.04.2017 № 295, суд зазначає наступне.
Частиною 4 ст.2 Закону України «Про основні засади здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон № 877) визначено перелік органів., зокрема, і органи державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення, які повинні здійснюють заходи контролю у встановленому цим Законом порядку, але з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Так, ч.5 ст.2 Закону № 877 встановлено, що зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону».
Крім того, ст.259 Кодексу законів про працю України встановлено, що «Державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Такий Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затверджений постановою КМУ від 26.04.2017 № 295.
У п.1 вказаного Порядку № 295 визначено, що «Цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю».
Таким чином, при здійсненні інспекційних відвідувань Головне управління керується не лише вимогами Порядку № 295, а й обов`язково статтями Закону № 877, що перелічені у ч.5 ст.2.
Отже, зазначене, спростовує доводи позивача, що за абз.6 та абз.7 ч.2 ст.265 КЗпП України відповідальність настає виключно у разі недопущення до проведення перевірки, оскільки в даному випадку відповідальність настає саме за створення перешкод у проведенні інспекційного відвідування, яке є формою здійснення заходів державного контролю.
Отже, оскільки предмет інспекційного відвідування позивача згідно направлення від 16.03.2018 № 18/4.3-н стосується не лише здійснення контролю щодо питання своєчасності нарахування та виплати заробітної плати, а включає також контроль щодо оформлення трудових відносин з засудженими, то за створення перешкод у проведенні такого інспекційного відвідування законодавцем встановлена відповідальність абз.7 ч.2 ст.265 КЗпП України - у стократному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.
Абз.7 ч.2 ст.265 КЗпП України встановлено: «Юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі вчинення дій, передбачених абзацом шостим цієї частини, при проведенні перевірки з питань виявлення порушень, зазначених в абзаці другому цієї частини, - у стократному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення» (100*3723, 00грн.=372300,00 грн.).
Тому, на підставі Акту від 20 березня 2018 року №17/4.3-5 та у відповідності до п.8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 Головним управлінням правомірно винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 11.04.2018 року № 17/4.3-5/173, якою відповідно до пп. 54 п. 4 Положення про державну службу України з питань праці, затвердженого постановою КМУ від 11.02.2015 № 96 та на підставі абз.7 ч. 2 ст. 265 КЗпП України накладено штраф на позивача розмірі 372300,00 гривень.
Частина 2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, і частина 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладає обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
З огляду на сукупність встановлених під час судового розгляду справи обставин, суд прийшов до висновку, що оскаржувана постанова від 11.04.2018 року №17/4.3-5/173 про накладення штрафу на позивача, винесена Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області, відповідає вимогам чинного законодавства, відповідач при її прийнятті діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, у зв`язку з чим, у задоволенні позову слід відмовити.
Керуючись ст.ст.241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Заходи забезпечення позову застосовані ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2018 року по справі №0440/5773/18, підлягають скасуванню після набрання вказаним судовим рішенням законної сили.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Турлакова