Справа № 826/9588/17
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9588/17 Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 02 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства закордонних справ України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулась до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Міністерства закордонних справ України, в якому просила, з урахуванням змін:

- визнати протиправними, корупційними та дискримінаційними дії відповідача і його посадових осіб, які пов`язані з проходженням позивачем державної (дипломатичної) служби, в тому числі у довготерміновому відрядженні в Посольстві України в США, і тривають на час розгляду судом даної справи, та проявилися у затриманні присвоєння чергового дипломатичного рангу, достроковому відкликанні з довготермінового відрядження, позбавленні доступу до робочого місця і права на працю та можливості заробляти на життя, відмовах в зустрічі з керівництвом МЗС України, відмові у ознайомленні з документами щодо проходження державної служби (у тому числі з висновками щодо результатів оцінювання службової діяльності позивача та її дисциплінарною справою), відмові у проведенні обов`язкової атестації та щорічної оцінки позивача;

- визнати протиправною, корупційною та дискримінаційною бездіяльність відповідача і його посадових осіб щодо забезпечення дотримання прав та законних інтересів позивача, виконання вимог чинного законодавства, а також рішень суду, що набрали законної сили, що призвело до виживання зі служби, утисків, створення несприятливих умов для подальшого проходження служби ОСОБА_1 ;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача у присвоєнні ОСОБА_1 наступного дипломатичного рангу та зобов`язати його вирішити питання про присвоєння позивачу дипломатичного рангу першого секретаря другого класу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 02 травня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до МЗС України в частині позовних вимог про визнання протиправними, корупційними та дискримінаційними дій Міністерства закордонних справ України і його посадових осіб, які пов`язані з проходженням ОСОБА_1 державної (дипломатичної) служби, у тому числі у довготерміновому відрядженні в Посольстві України в США, і тривають на час розгляду судом даної справи, та проявилися у затриманні присвоєння чергового дипломатичного рангу, достроковому відкликанні з довготермінового відрядження, позбавленні доступу до робочого місця і права на працю та можливості заробляти на життя, відмовах в зустрічі з керівництвом Міністерства закордонних справ України, відмові у ознайомленні з документами щодо проходження державної служби (у тому числі з висновками щодо результатів оцінювання службової діяльності позивача та її дисциплінарною справою), відмові у проведенні обов`язкової атестації та щорічної оцінки позивача залишено без розгляду.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 02 травня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позивач була переведена на посаду першого секретаря в ранзі другого секретаря за результатами внутрішнього конкурсу в МЗС України, який відбувся в 2013 році для планового заміщення посад в закордонних дипломатичних установах України і протягом двох років ОСОБА_1 виконувала посадові обов`язки за посадою першого секретаря, тобто фактично пройшла випробувальний термін та з 07 травня 2015 року мала бути призначена на свою посаду в ранзі першого секретаря, як така, що пройшла випробувальний строк, однак відповідачем протиправно не було присвоєно позивачу наступного дипломатичного рангу першого секретаря другого класу.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, зазначаючи, що підвищення на посаді працівника є дискреційними повноваженнями роботодавця та відносно позивача не видавалось жодного наказу про тимчасове виконання нею обов`язків тимчасово відсутнього працівника чи виконання нею обов`язків на посаді, яка була вакантною, а за виконання додаткової роботи законодавством про працю передбачено проведення доплати за суміщення посад або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника, а тому вимога позивача про надання їй посади першого секретаря є безпідставним.

В силу положень п.3 ч.1 ст.311 КАС України, враховуючи що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку письмового провадження, справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Позивач в апеляційній скарзі просила здійснювати апеляційний розгляд в судовому засіданні за її участі.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Інформацію про призначення справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження отримано позивачем 14 червня 2019 року засобами телефонного зв`язку, та з цієї дати до моменту розгляду справи по суті жодних заяв щодо переходу розгляду справи у відкрите судове засідання до суду не надходило.

Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справу було розглянуто в порядку письмового провадження та враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами ст.311 КАС України, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для здійснення розгляду справи за участі представника апелянта.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить наступних висновків.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, наказом від 25 липня 2012 року №1580-ос ОСОБА_1 , другому секретарю відділу перспективного партнерства Політичного департаменту, присвоєно дипломатичний ранг другого секретаря другого класу.

Наказом МЗС України від 24 січня 2014 року №151-ос (а.с.8 т.1) позивача переведено з посади другого секретаря по посаді радника відділу перспективного партнерства Політичного департаменту МЗС України на посаду другого секретаря по посаді першого секретаря Посольства України в США на час довготермінового відрядження.

Позивач звернулась до відповідача із заявою від 29 лютого 2016 року (а.с.17 т.1), в якій просила за результатами щорічного оцінювання виконання обов`язків та завдань у 2015 році, перевести її з посади другого секретаря по посаді першого секретаря Посольства України в США на посаду першого секретаря цього ж Посольства, до якої додано бланк щорічної оцінки за результатами 2015 року.

Постановою Окружного адміністративного суду від 05 вересня 2016 року у справі №826/5097/16 за позовом ОСОБА_1 до МЗС України визнано протиправною бездіяльність МЗС України щодо присвоєння ОСОБА_1 , чергового дипломатичного рангу другого секретаря першого класу, вийшовши за межі позовних вимог зобов`язано МЗС України вирішити питання щодо присвоєння ОСОБА_1 чергового дипломатичного рангу другого секретаря першого класу. Відмовлено у задоволенні решти позовних вимог.

Зазначене судове рішення набрало законної сили 29 листопада 2016 року.

Вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність в частині присвоєння ОСОБА_1 наступного дипломатичного рангу першого секретаря другого класу, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що у розумінні Закону України «Про дипломатичну службу» черговий дипломатичний ранг означає - наступний, однак враховуючи, що попередній ранг другого секретаря першого класу позивачу, станом на момент розгляду справи не присвоєно, вимоги про присвоєння дипломатичного рангу першого секретаря другого класу є передчасними, а обставини не виконанням відповідачем судових рішень у інших справах за позовом ОСОБА_1 не є безумовною підставою для встановлення факту дискримінації, оскільки відсутня обумовленість відмінного ставлення за певними ознаками, а тому припущення позивача про обмеження її прав не можна пов`язувати з дискримінацією.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в порядку апеляційного оскарження, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України «Про дипломатичну службу», яким визначаються правові засади та порядок організації діяльності дипломатичної служби України як складової частини державної служби, а також особливості правового статусу працівників дипломатичної служби України, Законом України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії дискримінації з метою забезпечення рівних можливостей щодо реалізації прав і свобод людини та громадянина.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.16 Закон України «Про дипломатичну службу» передбачено, що дипломатичний ранг - спеціальне звання, яке відповідно до цього Закону присвоюється дипломатичним працівникам довічно.

В Україні встановлюються такі дипломатичні ранги:

- Надзвичайний і Повноважний Посол;

- Надзвичайний і Повноважний Посланник першого класу;

- Надзвичайний і Повноважний Посланник другого класу;

- радник першого класу;

- радник другого класу;

- перший секретар першого класу;

- перший секретар другого класу;

- другий секретар першого класу;

- другий секретар другого класу;

- третій секретар;

- аташе.

Відповідно до ч.1, 2, 4, 12, 14, 19 ст.17 наведеного Закон дипломатичним працівникам, які працюють у системі органів дипломатичної служби, дипломатичні ранги від аташе до радника першого класу присвоюються Міністром закордонних справ України.

Присвоєння дипломатичних рангів аташе, третього секретаря, другого секретаря другого класу, другого секретаря першого класу, першого секретаря другого класу, першого секретаря першого класу, радника другого класу та радника першого класу здійснюється наказом Міністра закордонних справ України.

Присвоєння дипломатичного рангу здійснюється згідно з посадою, яку обіймає державний службовець, а також з урахуванням його кваліфікації і стажу роботи та з дотриманням строків перебування у дипломатичних рангах. Відповідність посад державних службовців дипломатичним рангам визначається Переліком посад, приписаних до дипломатичних рангів України, який затверджується Президентом України.

Наступне присвоєння дипломатичного рангу здійснюється з дотриманням строків перебування у дипломатичних рангах.

У разі призначення дипломатичного працівника на вищу посаду йому може бути присвоєно черговий дипломатичний ранг без урахування строків перебування у дипломатичних рангах, передбачених статтею 18 цього Закону.

У трудовій книжці дипломатичного працівника робляться записи про присвоєння дипломатичних рангів, про позбавлення дипломатичного рангу, а також про прирівнення їх до рангів державних службовців.

Частиною 1 ст.18 Закону України «Про дипломатичну службу» встановлюються такі строки перебування дипломатичних працівників у дипломатичних рангах:

- аташе, третього секретаря, другого секретаря другого класу, другого секретаря першого класу, першого секретаря другого класу - два роки;

- першого секретаря першого класу, радника другого класу - три роки.

Таким чином, присвоєння наступного дипломатичного рангу здійснюється згідно з посадою, яку обіймає державний службовець, з дотриманням строків перебування у дипломатичних рангах та порядку черговості, що здійснюється Міністром закордонних справи України на підставі відповідного наказу.

З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 (а.с.122 т.8) вбачається, що 25 липня 2012 року позивачу присвоєно дипломатичний ранг другого секретаря другого класу та останнім записом у графі «Відомості про роботу» є запис під №22 про переведення на посаду другого секретаря Посольства України в Сполучених Штатах Америки на час довготермінового відрядження.

Так, постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 05 вересня 2016 року у справі №826/5097/16, яка набрала законної сили 29 листопада 2016 року, визнано протиправною бездіяльність МЗС України щодо присвоєння ОСОБА_1 чергового дипломатичного рангу другого секретаря першого класу та зобов`язано вирішити питання щодо присвоєння ОСОБА_1 чергового дипломатичного рангу другого секретаря першого класу.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що право на присвоєння чергового дипломатичного рангу позивач набула 28 липня 2015 року.

Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається, що Міністром закордонних справ України було видано відповідний наказ про присвоєння позивачу чергового дипломатичного рангу другого секретаря першого класу.

Таким чином, вимоги позивача про присвоєння їй наступного дипломатичного рангу першого секретаря другого класу до моменту присвоєння їй попереднього дипломатичного рангу другого секретаря першого класу не можуть бути задоволені, оскільки положеннями законодавства, що регулюються спірні правовідносини не передбачено в даному випадку можливості присвоєння вищого рангу позачергово.

Як станом на момент вирішення справи судом першої інстанції, так і на момент апеляційного перегляду не встановлено факту присвоєння ОСОБА_1 чергового дипломатичного рангу другого секретаря першого класу, позовні вимоги в частині присвоєння наступного дипломатичного рангу в порядку черговості, а саме першого секретаря другого класу є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Колегія суддів звертає увагу, що положеннями національного законодавства передбачено механізм впливу на органи державної влади, щодо яких судовими рішеннями визначено обов`язок вчинити певні дії з метою відновлення порушених прав свобод та інтересів осіб, які звернулись до суду за їх захистом.

Відповідно до п.9 ч.2 ст.129 Конституції України, обов`язковість судового рішення є однією із основних засад судочинства.

Статтею 1291 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частинами 2, 4 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Аналогічні положення містить КАС України, зокрема, нормами ст.370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Таким чином, вирішення спору в судовому порядку завершується винесенням судового рішення у справі, яке після набрання ним законної сили є обов`язковим для учасників справи та в подальшому має бути виконано стороною у справі самостійно, або у примусовому порядку, визначеному нормами Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів зазначає, що визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду врегульовано ст.383 КАС України.

Так, відповідно до ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.

Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Отже, нормами процесуального законодавство передбачено можливість впливу на відповідача - суб`єкта владних повноважень, у випадку наявності бездіяльності щодо виконання судового рішення, яке набрало законної сили, шляхом визнання такої бездіяльності протиправною та постановлення окремої ухвали, передбаченої ст.249 КАС України, в порядку, визначеному ст.383 КАС України, на підставі відповідної заяви особи-позивача.

В той же час, порядок розгляду заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду є відмінним від розгляду позовного провадження та нормами процесуального законодавства не передбачено можливості в порядку позовного провадження визнавати протиправною (корупційною, дискримінаційною) бездіяльність суб`єктів владних повноважень щодо не виконання рішення суду, яке набрало законної сили, оскільки в даному випадку законодавством передбачено юридичну відповідальність.

Стосовно тверджень апелянта про наявність протиправної, корупційної та дискримінаційної бездіяльності відповідача і його посадових осіб щодо забезпечення дотримання прав та законних інтересів позивача, виконання вимог чинного законодавства, що призвело до виживання зі служби, утисків, створення несприятливих умов для подальшого проходження служби позивача, суд звертає увагу на наступне.

В статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» наведено наступні визначення: дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними; непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Згідно зі ст.6 наведеного Закону відповідно до Конституції України, загальновизнаних принципів і норм міжнародного права та міжнародних договорів України всі особи незалежно від їх певних ознак мають рівні права і свободи, а також рівні можливості для їх реалізації.

Форми дискримінації з боку державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, юридичних осіб публічного та приватного права, а також фізичних осіб, визначені статтею 5 цього Закону, забороняються.

Не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують права та свободи інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації, а також не надають необґрунтованих переваг особам та/або групам осіб за їх певними ознаками, стосовно яких застосовуються позитивні дії, а саме: спеціальний захист з боку держави окремих категорій осіб, які потребують такого захисту; здійснення заходів, спрямованих на збереження ідентичності окремих груп осіб, якщо такі заходи є необхідними; надання пільг та компенсацій окремим категоріям осіб у випадках, передбачених законом; встановлення державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян; особливі вимоги, передбачені законом, щодо реалізації окремих прав осіб.

Відповідно до ст.8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Частинами 1, 2 ст.6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.

Відповідно до ст.24 Конституції України, ст.2, 7 Загальної декларації прав людини, ст.2, 26 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст.2 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, (стаття 14, стаття 1 Протоколу №12 до Конвенції) необхідною підставою для встановлення факту дискримінації є обумовленість відмінного ставлення за певними ознаками.

У рішеннях Європейського суду з прав людини зазначено, що лише розрізнення, яке базується на персональній ознаці, за якою особа чи групи осіб відрізняються один від одного, можна характеризувати як дискримінацію (рішення у справах "Карсон та інші проти Сполученого Королівства", "Кьєльдсен, Буск Мадсен і Педерсен проти Данії"). Суд деталізує вимоги до природи ознак, за якими забороняється дискримінація, та встановлює, що категорія "інші ознаки" поширюється винятково на такі ознаки, які за своєю природою є достатньо подібними до ознак, які вже перелічені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тобто відносяться до визначального для ідентичності особи вибору або є невід`ємними, вродженими та незмінними характеристиками (рішення у справі "Петерка проти Чеської Республіки").

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, з метою з`ясування обставин існування дискримінації у конкретній ситуації застосовується триступеневий тест: по-перше, виявлення двох категорій осіб, які є порівнюваними та відмінними, оскільки відповідно до Конвенції, дискримінація передбачає належність людини до певної групи; по-друге, встановлення, чи дійсно члени цих двох груп оцінюються по-різному; і, по-третє, якщо так, то чи для цього є об`єктивні, обґрунтовані підстави.

З матеріалів справи не вбачається жодних фактів, що невиконання рішень судів, не виплата передбачених законодавством коштів, не надання позивачу законодавчо встановленої відпустки є наслідком прояву дискримінації, зокрема в частині можливих політичних поглядах позивача.

В той же час, наявність протиправної бездіяльності з боку відповідача, що встановлена судовими рішеннями, які набрали законної сили і яка призвела до порушень прав та інтересів позивача не є однозначним свіченням прояву будь-якої форми дискримінації.

Натомість, твердження позивача про наявність щодо неї дискримінаційного підходу з боку МЗС України через звинувачення у проросійських поглядах та співпраці з «режимом В.Ф. Януковича» не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, оскільки такі факти жодним чином не зафіксовані і фактично являються власними міркуваннями позивача.

Так, постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 05 вересня 2016 року у справі №826/5097/16, яка набрала законної сили, визнано протиправною бездіяльність МЗС України щодо присвоєння ОСОБА_1 чергового дипломатичного рангу другого секретаря першого класу та зобов`язано вирішити питання щодо присвоєння ОСОБА_1 чергового дипломатичного рангу другого секретаря першого класу.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2017 року в адміністративній справі №826/5863/16, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 20 грудня 2018 року, визнано протиправними дії МЗС України щодо передчасного відкликання позивача з посади другого секретаря по посаді першого секретаря Посольства України США, скасовано наказ МЗС України від 25 лютого 2016 року №377-ос про відкликання ОСОБА_1 , другого секретаря по посаді першого секретаря посольства України в Сполучених штатах Америки, у зв`язку із закінченням довготермінового відрядження. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 21 лютого 2018 року в адміністративній справі №826/14366/16, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2018 року, адміністративний позов задоволено частково, стягнуто з МЗС України на користь позивача 242,74 грн та 117 доларів США. У задоволенні решти адміністративного позову відмовлено.

Не виконання відповідачем зазначених судових рішень, які набрали законної сили, в жодному разі не свідчить про наявність дискримінації щодо позивача, в тому числі з її політичних переконань, та відповідні обставини не підлягають дослідженню в рамках окремого позовного провадження, оскільки, як зазначено вище судом, законодавчими нормами встановлено відповідну процедуру щодо притягнення до відповідальності суб`єктів, які ухиляються від виконання судових рішень, які набрали законної сили і є обов`язковими до виконання.

Разом з тим, обставина щодо наявності корупційної складової в бездіяльності відповідача не підлягає встановленню в рамках адміністративного судочинства, оскільки злочинне використання службовими особами прав і посадових можливостей з метою особистого збагачення має бути встановлена в рамках відповідного кримінального провадження. Натомість з матеріалів справи не вбачається, що позивач зверталась до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення корупційних діянь відповідними посадовими особами відповідача.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, за наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у межах спірних правовідносин не виявлено дій відповідача, які б відповідали ознакам дискримінації, або свідчили про наявність бездіяльності, зумовленої політичними поглядами позивача і враховуючи встановлену судом відсутність правових підстав для присвоєння позивачу чергового дипломатичного рангу першого секретаря другого класу, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, колегія суддів зазначає, що ухвала Окружного адміністративного суду м.Києва від 02 травня 2019 року, якою залишено без розгляду позовні вимоги в частині позовних вимог про визнання протиправними, корупційними та дискримінаційними дій Міністерства закордонних справ України і його посадових осіб, які пов`язані з проходженням ОСОБА_1 державної (дипломатичної) служби, у тому числі у довготерміновому відрядженні в Посольстві України в США, і тривають на час розгляду судом даної справи, та проявилися у затриманні присвоєння чергового дипломатичного рангу, достроковому відкликанні з довготермінового відрядження, позбавленні доступу до робочого місця і права на працю та можливості заробляти на життя, відмовах в зустрічі з керівництвом Міністерства закордонних справ України, відмові у ознайомленні з документами щодо проходження державної служби (у тому числі з висновками щодо результатів оцінювання службової діяльності позивача та її дисциплінарною справою), відмові у проведенні обов`язкової атестації та щорічної оцінки позивача, за наслідками апеляційного перегляду, залишена без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2019 року.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянтів не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 02 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Текст постанови виготовлено 09 серпня 2019 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма