Справа № 826/1503/17
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1503/17
УХВАЛА

07 серпня 2019 року м. Київ

колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Ганечко О. М., Лічевецького І. О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві заяву Товариства з додатковою відповідальністю «Пологівський хімічний завод «Коагулянт» про забезпечення позову у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Пологівський хімічний завод «КОАГУЛЯНТ» до Державної служби геології та надр України, про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з додатковою відповідальністю «Пологівський хімічний завод «КОАГУЛЯНТ» звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування рішень.

Просив визнати протиправним та скасувати припис №88/2461-3 від 22.07.2016р. Південного міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології та надр України в частині виявленого порушення - не проведення повторної державної експертизи та оцінки запасів родовищ корисних копалин через кожні п`ять років експлуатації ділянки надр та зобов`язання його усунути Товариству з додатковою відповідальністю «Пологівський хімічний завод «Коагулянт»; наказ № 373 від 25.10.2015р. Державної служби геології та надр України «Щодо анулювання, зупинення, поновлення дії спеціальних дозволів на користування надрами та встановлення термінів для усунення порушень» в частині усунення порушень законодавства про надра Товариству з додатковою відповідальністю «Пологівський хімічний завод «Коагулянт»; наказ №489 від 19.12.2016р. «Про встановлення термінів для усунення порушень» в частині зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами №2461 від 27.04.2001р. Товариству з додатковою відповідальністю «Пологівський хімічний завод «Коагулянт».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.06.2018 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу.

Разом зі скаргою до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову.

В обґрунтування заявленого клопотання Позивач зазначає, що Наказом Державної служби геології та надр України № 76 від 11.03.2019 року було внесено зміни до наказу Державної служби геології та надр України № 489 від 19.12.2016 року в частині доповнення підстав для зупинення дії Спеціального дозволу на користування надрами № 2461 від 27.04.2001, виданого Товариству.

Відтак, Відповідачем-2, на думку позивача, безпідставно, не на підставі закону, видано спочатку наказ від 19.12.2016 за № 489 «Про встановлення термінів для усунення порушень», а потім внесено до нього зміни наказом від 11.03.2019 № 76 «Про поновлення, зупинення дії, анулювання спеціальних дозволів на користування надрами, встановлення термінів на усунення порушень та внесення змін до наказів», яким доповнено підстави для зупинення дії спеціального дозволу.

16.07.2019 на адресу позивача надійшов лист Держгеонадра від 09.07.2019 № 12418/03/14-19 про надання згоди/незгоди Товариством на припинення права користування надрами.

Зважаючи на такі дії Держгеонадра, на переконання Позивача, останнє має на меті припинити право користування надрами ТДВ «ПХЗ «Коагулянт».

Таким чином, як вказує заявник, існує реальна загроза анулювання спеціального дозволу № 2461, що в подальшому призведе до необхідності повторного отримання Товариством спеціального дозволу на користування надрами.

Зазначає, що ТДВ «ПХЗ «Коагулянт» укладені договори на поставку цегли, яка виготовляється, зокрема, із такої корисної копалини як суглинок, що добувається із надр. Таким чином, припинення права користування надрами зумовить порушення ТДВ «ПХЗ «Коагулянт» як Постачальником умов договорів поставки, накладення на Постачальника штрафних санкцій зі сторони покупців, припинення здійснення господарської діяльності останнім. Зазначені події призведуть до звільнення 49 працівників, які працюють безпосередньо на цеху виготовлення керамічної цегли, що негативно позначиться на соціально-фінансовому забезпеченні їх сімей. Для можливого відновлення прав, свобод та інтересів Товариства без вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, останньому необхідно буде докласти значних зусиль та фінансових витрат.

Вжиття заходу забезпечення позову спрямовує на: зупинення фінансових втрат, негативних соціальних наслідків, які Позивач понесе у зв`язку з прийнятим наказом Держгеонадр від 19.12.2016 за № 489 «Про встановлення термінів для усунення порушень» (зі змінами, внесеними наказом Держгеонадра від 11.03.2019 № 76 «Про поновлення, зупинення дії, анулювання спеціальних дозволів на користування надрами, встановлення термінів на усунення порушень та внесення змін до наказів»); зупинення послідуючого за прийнятим наказом № 489 припинення права користування надрами та взагалі господарської діяльності.

Як вказує заявник, зупинення дії наказу Відповідача від 19.12.2016 за № 489 (зі змінами, внесеними наказом Держгеонадра від 11.03.2019 № 76 «Про поновлення, зупинення дії, анулювання спеціальних дозволів на користування надрами, встановлення термінів на усунення порушень та внесення змін до наказів») в частині зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами від 27.04.2001 № 2461, носить тимчасовий характер, не скасовує його, а спрямовує на забезпечення виконання рішення суду у разі задоволення адміністративного позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів вважає, що заява про забезпечення адміністративного позову не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно частини третьої даної статті ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.

Положеннями частини першої статті 151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

В силу частини другої статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій, рішень суб`єкта владних повноважень, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Однак, станом на час розгляду вказаної заяви про забезпечення позову, позивач не надав доказів очевидної протиправності дій чи рішень суб`єкта владних повноважень та не доводить, що невжиття заходів забезпечення позову може значно ускладнити або взагалі унеможливити виконання рішення апеляційного суду у разі задоволення позовних вимог.

Водночас, клопотання про вжиття заходів забезпечення позову фактично обґрунтовано протиправністю рішень відповідача.

При цьому, суд не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Колегія суддів приходить до висновку, що вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб є неможливим, оскільки забезпечення позову до набрання законної сили судовим рішенням у справі фактично було б ухваленням рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Відповідно до абз. 3-5 пункту 17 Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», забезпеченням адміністративного позову в такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, що є неприпустимим.

Наявність ознак протиправності бездіяльності відповідача та її наслідків може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено існування обставин, визначених у ст.150 КАС України для забезпечення позову.

З огляду на зазначене, клопотання про вжиття заходів забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.150, 151, 154, 328, 329 КАС України, в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

У задоволенні заяви Товариства з додатковою відповідальністю «Пологівський хімічний завод «Коагулянт» про забезпечення позову у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Пологівський хімічний завод «КОАГУЛЯНТ» до Державної служби геології та надр України, про визнання протиправним та скасування рішення- відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня складення повного тексту судового рішення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: О. М. Ганечко

І. О. Лічевецький