Справа № 522/4238/13-а
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2019-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

08 серпня 2019 року

Київ

справа №522/4238/13-а

адміністративне провадження №К/9901/10174/18, №К/9901/10177/18, №К/9901/10178/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

головуючого судді: Шарапи В.М.,

суддів: Єзерова А.А., Чиркіна С.М.

розглянув у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_1 , Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016 у справі №522/4238/13-а за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування рішення, акту, визнання незаконними дій,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

1. Позивач - ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 (надалі - ОСОБА_2 ), ОСОБА_3 (надалі - ОСОБА_4 ), в з урахуванням заяв про зміну позовних вимог, просила:

1.1. визнати незаконним та скасувати рішення Одеської міської ради від 29.02.2000 №734-XXIII "Про передачу у приватну власність гр. ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0734 га за адресою: АДРЕСА_1 , для дачного будівництва";

1.2. визнати незаконним та скасувати державний акт, виданий ОСОБА_2 на підставі рішення Одеської міської ради від 29.02.2000 № 734-XXIII "Про передачу у приватну власність гр. ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0734 га за адресою: АДРЕСА_1 , для дачного будівництва";

1.3. визнати незаконним невиконання Одеською міською радою, Департаментом комунальної власності Одеської міської ради ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 26.04.1999 про накладення арешту на земельну ділянку ОСОБА_2

2. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 05.03.2015 у задоволенні позову відмовлено повністю.

3. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.08.2015 постанову Приморського районного суду м. Одеси від 05.03.2015 скасовано, провадження у справі закрито.

4. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.02.2016 ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.08.2015 скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

5. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016 постанову Приморського районного суду м. Одеси від 05.03.2015 скасовано і ухвалено нову, якою позов задоволено частково. Рішення Одеської міської ради від 29.02.2000 №734-XXIII "Про передачу у приватну власність гр. ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0734 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для дачного будівництва" та державний акт на земельну ділянку площею 0,0734 га, яка розташована АДРЕСА_1 , №4026 від 18.07.2000, виданий ОСОБА_2 , скасовано. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

6. Судами попередніх інстанцій під час судового розгляду справи встановлено наступні обставини:

6.1. Позивачу - ОСОБА_1 на праві власності належить 25/100 частин житлового будинку у Дачно-будівельному кооперативі "Знамя" (далі - ДБК "Знамя"), що розташований на земельній ділянці площею 648 кв.м., на підставі договору дарування від 22.09.2009. Відповідно до ситуаційного плану, вказана земельна ділянка граничить з земельною ділянкою ОСОБА_2

6.2. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26.04.1999, постановленої в межах справи за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , управління ДБК "Знамя" про визнання недійсним статутних документів, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, накладено арешт на земельні ділянки ОСОБА_5 і ОСОБА_3 та землі загального користування ДБК "Знамя", зупинено перереєстрацію та зміну установчих документів до вирішення питання у суді.

6.3. Рішенням Одеської міської ради від 29.02.2000 №734- XXIII "Про передачу у приватну власність гр. ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0734 га за адресою: АДРЕСА_1 , для дачного будівництва" з ДБК "Знамя", за їх згодою, вилучено земельну ділянку площею 0,0734 га у АДРЕСА_1 та передано у безкоштовну приватну власність гр. ОСОБА_2

6.4. На підставі даного рішення ОСОБА_2 видано державний акт на на право власності на земельну ділянку від 18.07.2000 реєстраційний №4026.

7. Суд апеляційної інстанції, приймаючи оскаржуване судове рішення виходив з того, що Одеською міською радою порушено процедуру передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 . Зокрема, суд вказав, що земельна ділянка передана у власність без визначення її меж, за відсутності погодження суміжного землекористувача - ОСОБА_1 , а також у період дії арешту, накладеного на земельну ділянку судовим рішенням. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначив, що переданий на вирішення суду спір носить публічно-правовий характер, оскільки право власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку не зареєстроване і спір про право між сторонами відсутній.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:

8. Позивач подала касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016, в якій просить: оскаржуване судове рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог; відмінити хибний невмотивований висновок суду апеляційної інстанції про те, що з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що спірна земельна ділянка не зареєстрована у згаданому реєстрі за ОСОБА_2 на праві власності, отже, право власності ОСОБА_2 згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України не виникало і у даній справі відсутній спір про право; визнати, що суд апеляційної інстанції вийшов за межі справи і незаконно розглянув те, що не було предметом позовних вимог та вимог апеляційної скарги.

8.1. Аргументи скаржника на обґрунтування доводів касаційної скарги полягають у тому, що право власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку було зареєстроване, що підтверджується державним актом №4026 від 18.07.2000 та іншими наявними у матеріалах справи доказами. Крім того, скаржник наполягає, що суд апеляційної інстанції не надав правової оцінки невиконанню відповідачами ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 26.04.1999 про накладення арешту на земельну ділянку ОСОБА_2 .

8.2. Відповідачі відзивів (заперечень) на касаційну скаргу позивача не подали.

9. Відповідачі подали касаційні скарги на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016, в яких просять оскаржуване судове рішення скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

9.1. Аргументи скаржників на обґрунтування доводів касаційної скарги зводяться до того, що оспорюваними рішеннями та актом права, свободи та інтереси позивача безпосередньо не порушені і вказані рішення та акт прийняті (видані) на підставі, в межах повноважень відповідачів, у спосіб, визначений законодавством. Окрім того, скаржники наголошують, що у порушення статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України (чинного на момент прийняття оскаржуваних судових рішень, надалі - КАС України) суд апеляційної інстанції не надав оцінки доказам на підтвердження того, що межі спірної земельної ділянки були встановлені належним чином та залишив поза увагою те, що арешт був накладений на земельну ділянку ОСОБА_3 , в той час як оспорюване рішення прийняте стосовно ОСОБА_2

9.2. Позивач подала заперечення на касаційні скарги відповідачів, в яких просить залишити їх без задоволення, з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість.

10. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 подав письмові пояснення, в яких просить касаційні скарги відповідачів задовольнити.

11. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 подала письмові пояснення на касаційні скарги, в яких просить касаційні скарги відповідачів задовольнити, оскаржуване судове рішення скасувати та закрити провадження у справі.

11.1. Також, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 подала клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду в зв`язку із порушенням судом апеляційної інстанції правил предметної юрисдикції. Водночас, оскільки вказана третя особа не оскаржує постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016, підстави для розгляду і вирішення даного клопотання, визначені частиною 6 статті 346 КАС України, відсутні.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд касаційної інстанції:

12. Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

13. Разом з тим, згідно з частиною 2 статті 4, пунктом 1 частини 2 статті 17 КАС України (в редакції чинній на час прийняття оскаржуваних судових рішень) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

14. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункту 7 частини 1 статті 3 КАС України у вказаній редакції).

15. Аналогічні правила визначення юрисдикції адміністративних судів містяться у статтях 4 та 19 КАС України у чинній станом на даний час редакції.

16. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

17. У свою чергу, частиною 3, абзацом 4 частини 4 статті 6 Земельного кодексу України від 18.12.1990 №561-XII (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, надалі - ЗК України) передбачено, що передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 цього Кодексу.

18. Частинами 1, 3 статті 17 ЗК України встановлено, що передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім`ї.

19. Абзацом 4 частини 5, частинами 6-8 цієї статті ЗК України визначено, що передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення. Передача у власність громадян земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні інших громадян чи юридичних осіб, провадиться місцевими Радами народних депутатів після вилучення (викупу) їх у порядку, встановленому статтями 31 і 32 цього Кодексу.

20. За змістом частини 1 статті 67 ЗК України, громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач.

21. З набранням чинності 12.06.1997 Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 №280/97-ВР, статтею 5 якого визначено, що система місцевого самоврядування включає, серед іншого, міські ради, втратив чинність Закон Української РСР "Про місцеві Ради народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування" від 07.12.1990 №533-XII і повноваження щодо передачі земельних ділянок перейшли до органів місцевого самоврядування.

22. Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що на момент виникнення спірних правовідносин, для отримання земельної ділянки безоплатно у власність зацікавлена особа зверталась до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою, за наслідками розгляду якої цим органом в місячний строк приймалось рішення.

23. Тобто, у разі прийняття органом місцевого самоврядування рішення про передачу особі земельної ділянки у власність, подальше оспорювання правомірності набуття цією фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися в порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

24. Таким чином, якщо в результаті прийняття уповноваженим органом рішення особа набуває речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін цього спору.

25. Правова позиція аналогічного змісту була викладена у постанові Верховного Суду України від 09.12.2014 у справі №21-308а14 і Велика Палата Верховного Суду в постановах від 18.04.2018 у справі №369/13240/14-а, від 12.06.2019 у справі №359/3132/16-а дійшла висновку про відсутність підстав відступити від неї.

26. У справі, яка розглядається, позивач звернулася до суду з позовом про захист свого інтересу, порушеного, на її думку, Одеською міською радою шляхом прийняття останньою рішення щодо безоплатної передачі у власність земельної ділянки третій особі у справі.

27. При цьому, судами установлено, що третьою особою ОСОБА_2 , на підставі даного рішення, отримано державний акт на право власності на земельну ділянку від 18.07.2000 реєстраційний №4026.

28. Відповідно до пунктів 3.1, 3.3 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 №43, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 04.06.1999 за №354/3647 (що був чинним на час видачі державного акту), державні акти на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю або на право постійного користування землею видаються міськими, селищними, сільськими радами. Державна реєстрація державних актів, що посвідчують право приватної власності на землю або право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) здійснюється районною, міською, селищною, сільською радою; державних актів на право власності на землю - місцевими державними органами земельних ресурсів Держкомзему України.

29. Згідно з пунктами 2, 10 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Державний земельний кадастр" від 07.07.2011 №3613-VI, земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними.

30. Відтак, у третьої особи наявне речове право на земельну ділянку, оспорюване рішення щодо якої прийняте відповідачем, що свідчить про те, що переданий на вирішення адміністративного суду спір носить характер приватно-правового, а не публічно-правового спору, а тому повинен розглядатись за правилами цивільного, а не адміністративного, судочинства.

31. Правова позиція аналогічного змісту у тотожних правовідносинах була викладена у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі №569/23686/13а і Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 у справі 522/18500/13-а дійшла висновку про відсутність підстав відступити від неї.

32. Колегія суддів враховує, що у даній справі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.02.2016 було скасовано ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.08.2015 про закриття провадження у справі з підстав, встановлених пунктом 1 частини 1 статті 157 КАС України (в редакції чинній на час прийняття вказаних судових рішень).

33. Як вбачається з ухвали Вищого адміністративного суду України від 03.02.2016, судом було прийнято рішення відступити від позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 11.11.2014 у справі №21-493а14 та від 09.12.2014 у справі №21-308а14.

34. Разом з тим, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

35. За практикою Європейського Суду з прав людини "<…> фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії", що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів" (пункт 24 рішення у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006, заяви №29458/04, №29465/04).

36. З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що зазначений спір не належить до юрисдикції адміністративного суду.

37. Пунктом 1 частини 1 статті 238 КАС України визначено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

38. Частиною 1 статті 354 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

39. Тому, касаційні скарги підлягають до задоволення частково, а оскаржуване судове рішення - скасуванню із закриттям провадження у справі.

ПОСТАНОВИВ:

40. Касаційні скарги ОСОБА_1 , Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради задовольнити частково.

41. Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016 у справі №522/4238/13-а за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування рішення, акту, визнання незаконними дій скасувати і закрити провадження у даній справі.

42. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Головуючий суддя Шарапа В.М.

Судді Єзеров А.А.

Чиркін С.М.