Справа № 560/42/19
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2019-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/42/19
Головуючий у 1-й інстанції: Тарновецький І.І.
Суддя-доповідач: Сушко О.О.

06 серпня 2019 року

м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Сушка О.О.
суддів: Смілянця Е. С. Залімського І. Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року (м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення,
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив протокол № 112 від 01 листопада 2018 року комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум визнати незаконним та скасувати; стягнути з Міністерства оборони України на мою користь одноразову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб; покласти на Міністерство оборони України обов`язок подати суду звіт про виконання рішення суду.
Відповідно до рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано протокол № 112 від 01 листопада 2018 року комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум; зобов`язано Міністерство оборони України виплатити ОСОБА_1 одноразову допомогу в 200 кратному розмірі прожиткового мінімуму відповідно до ст. 16-2 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в редакції від 17 вересня 2015 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 03.12.2015 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14.01.2016 року, у задоволені позову ОСОБА_1 було відмовлено.
Постановою Верховного суду від 10.04.2018 року у справі №822/6069/15 постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 03.12.2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14.01.2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення з питання виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З постановою Верховного суду від 10.04.2018 року встановлено, що в період з 13 грудня 1981 року по 03 січня 1984 року ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у складі в/ч пп НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою Полонського районного військового комісаріату Хмельницької області №1534 від 27 жовтня 2003 року.
22 січня 2004 року позивачу первинно встановлено ІІ групу інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК №056057.
19 грудня 2005 року ОСОБА_1 встановлена ІІ група інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК №063229.
16 грудня 2008 року позивачу встановлено довічно ІІ групу інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК №152808.
17 вересня 2015 року позивач звернувся до Міністра оборони України з заявою про виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму на підставі ст.ст. 16-1, 16-2, 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 29 вересня 2015 року №248/3/6/2649/2575 позивача повідомлено про те, що ОСОБА_1 звільнений зі служби в 1984 році, а інвалідність первинно отримана ним в 2004 році, тому на нього не поширюється дія Закону України від 04 липня 2012 року №5040-VІ "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців" яким змінено редакцію ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та який набрав чинності 01 січня 2014 року.
31.05.2017 року на виконання постанови Верховного суду від 10.04.2018 року позивач звернувся до відповідача про виконання вказаного рішення.
Протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсації сум №112 від 02.11.2018 ОСОБА_1 відмовлено у здійсненні виплати одноразової грошової допомоги.
Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно із матеріалами справи позивач у період з 19.12.1981 року по 03.01.1984 року проходив строкову службу, під час якої отримав поранення, внаслідок якого 16.12.2008 року визнаний особою із інвалідністю II групи, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби.
Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII (в редакції на час звернення позивача за отриманням допомоги) встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" .
Відповідно до ч. 9 ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ (в редакції, що діяла у вересні 2015 року) порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).
При цьому, пунктом 2 наведеної Постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:
допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499 (Офіційний вісник України, 2008 р., № 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. № 284 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. № 1331 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 89, ст. 3255);
допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до пункту 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;
у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Отже, суд першої інстанції не звернув увагу, що на час подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги було визначено, що моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу ІІ інвалідності, а саме Закон України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» №328 від 3 листопада 2006 року, яка діяла з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року, (надалі також - Закон №2011-ХІІ), Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. N 499 (надалі також - Порядок №499).
Так, частинами другою та шостою статті 16 Закону №2011-XII, в редакції чинній з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року, було передбачено: 2) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України; 6) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.
Важливою умовою для правильного тлумачення наведених норм статті 16 Закону №2011-XII в редакції, чинній з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року, є розуміння видів військової служби, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Відповідно до ч. 4 ст. 2 цього ж Закону (в редакції до 1 січня 2014 року) існують такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
Отже, строкова служба є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.
В контексті спірних правовідносин саме частина шоста статті 16 Закону № 2011-XII є спеціальною правовою нормою, що містить особливі критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги особам, які проходять строкову військову службу, зокрема:
- особливі суб`єкти отримання допомоги - військовослужбовці строкової військової служби;
- визначений час настання інвалідності - період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби;
- відсутність умови про настання інвалідності після закінчення тримісячного строку після звільнення зі служби.
Аналогічне правило закріплено Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. N 499.
Так, відповідно до підпункту 4 пункту 2 вказаного Порядку, військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.
Таким чином, так як позивач визнаний особою із інвалідністю II групи, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби, після спливу 3-х місячного строку звільнення з строкової військової служби, то право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з цим у нього відсутнє.
Посилання позивача на невиконання відповідачем постанови Верховного суду від 10.04.2018 року у справі №822/6069/15 колегія суддів вважає не обґрунтованим, так як зобов`язання прийняти рішення з питання виплати одноразової грошової допомоги не означає виплатити її. Крім цього, Верховний суд у названій вище справи встановив, що рішення про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги було прийняте не уповноваженим суб`єктом, а щодо наявності самого права на таку виплату у позивача - суд не вирішував.
З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити повністю.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Смілянець Е. С. Залімський І. Г.