Справа № 352/1534/18
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/6926/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

за участі секретаря судового засідання Цар М.М.,

розглянувши в судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 06 травня 2019 року (головуючої судді Хоминець М.М., ухвалене у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в м. Івано-Франківськ повний текст рішення складено 14.05.2019) у справі №352/1534/18 провадження №2-а/352/12/19 за позовом ОСОБА_1 до Державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області провідного спеціаліста відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства та оперативного реагування Управління з контролю за використанням та охороною земель головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Польового Дениса Юрійовича, Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 03.08.2018 подав позов в суд до Державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області провідного спеціаліста відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства та оперативного реагування Управління з контролю за використанням та охороною земель головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Польового Дениса Юрійовича судом залучено Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області в якому просить визнати неправомірними дії відповідача в частині складення протоколу про адміністративне провадження за даним протоколом, скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 27 липня 2018 року №623/0/92-18-ДК/0173По/08/01/-18, прийняти рішення про закриття справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 06.05.2019 позов задоволено частково. Скасовано постанову №623/0/92-18-ДК/0173По/08/01/-18 від 27.07.2018 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу в розмірі 340 грн., за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст.53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та закрито справу про адміністративне правопорушення.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, в якій вказує про порушення норм матеріального права, а саме щодо не врахування судом першої інстанції договору підряду за №19/16/2 від 19.12.2016 розрахований на сумарну площу земельних ділянок не менше 803,00 га, що знаходяться на територіях Коломийської міської ради та П`ядицької об`єднаної територіальної громади Коломийського району Івано-Франківської області, не було встановлено чи земельна ділянка площею 0,9432 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) входить у 803,00 га на які укладено договір, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала з підстав зазначених у скарзі, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в позові відмовити.

Колегія суддів вказує, що оскільки судове рішення щодо відмови в задоволенні частини позовних вимог не оскаржується позивачем, тому згідно із положеннями частини 1 статті 293 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) воно не підлягає апеляційному перегляду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подану скаргу слід залишити без задоволення з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що постановою у справі про адміністративне правопорушення від 27 липня 2018 року № 624/0/92-18-ДК/0181По/08/01/-18 державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області провідного спеціаліста відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства та оперативного реагування Управління з контролю за використанням та охороною земель головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Польового Д.Ю. на позивача як керівника Фермерського господарства «Персей Агро» накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 53-1 КУпАП та визнано винним у самовільному зайнятті земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності площею 0,9432 га з кадастровим номером НОМЕР_1 , що розташована на території Підпечерівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, яка перебуває у сільськогосподарському обробітку ФГ «Персей Агро» (шляхом розорювання та посіву сільськогосподарських культур) без документів, що підтверджують право користування земельною ділянкою (аркуші справи 6-7).

Відповідно до складеного державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Польовим Д.Ю. акту обстеження земельної ділянки від 24.05.2018 № 624/0/92-18-ДК/238/АО/10/01/-18, що розташована на території с. Підпечери Тисменицького району Івано-Франківської області, з метою встановлення факту самовільного зайняття земельної ділянки, зокрема земельної ділянки площею 0,9432 га з кадастровим номером НОМЕР_1 , встановлено, що дана земельна ділянка обробляється шляхом розорювання та посіву сільськогосподарських культур (аркуші справи 71-72).

Згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 11.06.2018 № 624/0/92-18-ДК/467/АП/09/01/-18 державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Польовим Д.Ю. проведена перевірка з питання здійснення державного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства, зокрема земельної ділянки площею 0,9432 га з кадастровим номером НОМЕР_1 , у результаті якої встановлено, що вона обробляється ФГ «Персей Агро» шляхом розорювання та посіву сільськогосподарських культур без відповідних документів, що підтверджують право користування земельною ділянкою (аркуші справи 73-75).

Вважаючи оскаржувану постанову незаконною та винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права позивач звернулася до суду із даним позовом.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційні скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Разом з тим, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Пунктом «б» частини 1 статті 211 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Отже, обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку.

За приписами статті 53-1 КУпАП самовільне зайняття земельної ділянки тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двадцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.10.2018, яке набрало законної сили згідно постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2019 у справі за позовом ФГ «Персей Агро» до державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Польового Д.Ю., Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування припису від 27.07.2018 встановлено, що роботи, які здійснювались Фермерським господарством Персей Агро на земельній ділянці площею 0,9432 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка розташована на території Підпечерівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, проводились на підставі Договору підряду за № 19/16/4 від 19.12.2016 року та додаткових угод до договору, зокрема Додаткової угоди за № 4 від 19.12.2016 до договору підряду за № 19/16/4 від 19.12.2016 року, за яким позивач (Підрядник) зобов`язується надати Прикарпатській державній сільськогосподарській дослідній станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України (Замовник) комплекс послуг та робіт в процесі виробництва сільськогосподарської продукції Замовником на сільгоспугіддях Замовника, а Замовник зобов`язується прийняти виконані роботи і оплатити вартість послуг Підрядника.

Суд встановив, що Прикарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України, укладаючи договір підряду за № 19/16/4 від 19.12.2016 р., діяла правомірно, оскільки протягом тривалого часу користувалась земельною ділянкою площею 0,9432 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка розташована на території Підпечерівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серії НОМЕР_2 , рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду за № 809/1231/17 від 24.10.2017, яке набрало законної сили.

Державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку за державою в особі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області здійснено 30.10.2017, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 102484766 від 03.11.2017, тобто після укладення і виконання договору підряду за № 19/16/4 від 19.12.2016.

Згідно із частиною 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, колегія суддів погоджується із позицією суду першої інстанції, що на момент укладення договору підряду, умови такого договору було дотримано, а позивач жодним чином не міг допустити порушення земельного законодавства, відображені в Акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки від 11.06.2018 за № 624/0/92-18-ДК/467/АП/09/01/-18, оскільки, всі дії вчиняв на виконання вищевказаного договору і його виконання не заперечується сторонами.

Як наслідок, відповідач, встановивши порушення вимог земельного законодавства, міг застосувати певні види зобов`язань чи стягнень лише відносно Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України як особи, яка здійснювала всі дії по відношенню до спірної земельної ділянки як Замовник, і лише за умови доведення неправомірного використання ним земельної ділянки до моменту проведення її реєстрації.

Вказані обставини, встановлені судовим рішенням у іншій адміністративній справі, свідчать про те, що ФГ «Персей Агро», надаючи сільськогосподарські послуги з обробітку спірної земельної ділянки, діяв як підрядник та за замовленням Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України, яка була належним землекористувачем вказаної земельної ділянки. Тому факт самовільного зайняття земельної ділянки з боку позивача не знайшов свого підтвердження у рамках розгляду даної адміністративної справи.

Таким чином, враховуючи викладене, ОСОБА_1 надаючи сільськогосподарські послуги з обробітку спірної земельної ділянки, діяв як підрядник та за замовленням Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України відповідно яка є фактичним землекористувачем названої земельної ділянки.

Згідно статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з приписами статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в діях позивача відсутні ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторін адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 53-1 КУпАП, у зв`язку з чим позивач не підлягає адміністративній відповідальності за зазначеною статтею.

Щодо доводів про нікчемність договору підряду, то колегія суддів такі доводи скаржника до уваги не приймає з огляду на те що недійсність правочинів скаржник повинен доказувати у судовому порядку, а під час розгляду цієї справи відповідачем відповідних доказів не подано.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи скаржника, оскільки такі не впливають на причинити і підстави притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а випливають із доводів в інших справах.

Стосовно решти доводів апелянта, апеляційний суд виходить з того, що право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленій, зокрема, у пункті 45 рішення в справі «Бочаров проти України», пункті 53 рішення в справі «Федорченко та Лозенко проти України», пункті 43 рішення в справі «Кобець проти України», при оцінці доказів і вирішенні спору суду слід керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, встановлюючи істину в справі слід базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення від 27 липня 2018 року №623/0/92-18-ДК/0173По/08/01/-18 винесена без урахування усіх обставин, що мали значення для її прийняття, а відтак є протиправною та скасована правомірно, мотивація наведена у апеляційній скарзі, не дає адміністративному суду апеляційної інстанції підстави для постановлення висновків, які вказують про помилкове вирішення спору судом першої інстанції.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 06 травня 2019 року у справі № 352/1534/18, провадження №2-а/352/12/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Р.Й Коваль

Повний текст постанови складено 07.08.2019