Справа № 260/609/19
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 серпня 2019 року м. Ужгород№ 260/609/19
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилка С.Є

з участю секретаря судового засідання - Кубічек Н.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 - не з`явився;

представник позивача: ОСОБА_2 - не з`явився;

відповідач: Головне управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області - представник не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщення Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

03 травня 2019 року до Закарпатського окружного адміністративного суду звернулася з позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної фіскальної служби України у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Волошина, 52, ), яким просить суд: "Визнати протиправним та скасувати вимогу від 03 грудня 2018р. за № Ф-4922-56 про сплату мною 79048,51 грн. податкового боргу."

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року дану позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 червня 2019 року було прийнято дану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі.

Позивачем позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно акту перевірки від 11 жовтня 2018 року підставою перевірки була інформація з центральної бази про суми виплачених доходів за 2017 рік у вигляді додаткового блага відповідно до якого позивачу нараховано сума до сплати в розмірі 79048,51 грн. податку на доходи фізичних осіб та 6021 грн. військового збору. Вказаний акт складено поверхово без відповідної перевірки кредитних угод, без визначення сум отриманих коштів з урахуванням курсу долара на момент отримання кредиту, без урахування загальної суми сплати за весь період дії кредитної угоди з 2008 по 2017 років. Позивач вказує, що в результаті реалізації договірних правовідносин між Банком та позичальником позивачем було повернуто банку суму більшу, ніж була отримана в якості кредиту, тобто у позивача внаслідок вказаних правовідносин фактично не відбулось збільшення загального майнового стану чи приросту його активів у той чи іншій формі, а тому у нього і відсутній об`єкт оподаткування в розумінні положень статті 14, статті 163 пункту 163.1, статті 164 пункту 164.1 ПК України. Позивач стверджує, що кредитні кошти в іноземній валюті отримані ним у якості іпотечного кредитування на придбання єдиного житла, а у зв`язку із ростом курсу долара по відношенню до гривні він зазнав збитків і це спростовує висновок відповідача, що в 2017 році він отримав дохід у вигляді додаткового блага.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву у якому проти задоволення адміністративного позову заперечує. Зазначає, що проведеною перевіркою позивача встановлено отримання ним доходу у вигляді додаткового блага внаслідок прощення банком позивачу суми заборгованості за кредитним договором. Факт отримання доходу встановлено на підставі відомостей з центральної бази даних ДРФО про суми виплачених доходів та акту про припинення зобов`язань за кредитним договором. Перевірка встановила, що позивач самостійно задекларував дохід вказуючи належні суми податків, однак несвоєчасно, а тому за наслідками перевірки було прийняте рішення про застосування штрафної санкції за несвоєчасне подання декларації про суми отриманих доходів у вигляді додаткового блага. Крім того, позивачу було проведено нарахування суми у розмірі 605,10 грн. по платежу 18010200 "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками житлової нерухомості" за житлову нерухомість, зокрема житловий будинок загальною площею 224,40 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_2 . Оскільки позивач самостійно не сплатив податковий борг по платежу "Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатом річного декларування" у розмірі 72422,38 грн., в тому числі штрафна санкція у розмірі 170 грн., по платежу 30 11011000 "Військовий збір у розмірі 6021,03 грн. та по платежу 18010200 "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками житлової нерухомості" у розмірі 605,10 грн., контролюючим органом позивачу було виставлено оскаржувану податкову вимогу.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися та не повідомили суд про причини неявки, хоча судом вживалися заходи щодо виклику учасників справи, що передбачені Главою 7 Розділу І КАС України.

У відповідності до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, 18 липня 2019 року позивач належним чином був повідомлений про дату судового засідання призначеного на 07 серпня 2019 року. Причини неявки суду невідомі (а.с. 67).

06 серпня 2019 року на адресу Закарпатського окружного адміністративного суду надійшла заява представника позивача відповідно до якого відкласти розгляд справи на інший термін (а.с. 68).

Суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви представника позивача про відкладення розгляду даної справи, у зв`язку з необґрунтованістю та не підтвердженням доказами, у відповідності до статті 205 КАС України неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті.

У відповідності до статті 205 частини 1, 3 пункту 1 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

А відтак, оскільки учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду даної справи, у відповідності до статті 205 КАС України неявка учасників справи не перешкоджає розгляду даної справи по суті.

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами докази, (заслухавши сторони та їх представників) всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_1 як фізичною особою було укладено кредитний договір від 03 вересня 2008 року за № 014/4043/74/40445 згідно з яким банк, на визначених договором умовах, надає ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 55000 доларів США на придбання житлового будинку, загальною площею 224,40 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 19).

15 серпня 2017 року між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_1 укладено договір про часткове прощення боргу за кредитним договором від 03 вересня 2008 року за № 014/4043/74/40445. Цим договором зафіксовано, що станом на 15 серпня 2017 року заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором становить 1832781,89 грн., з яких: 53382,41 долари США - основна сума кредиту; 11339,11 доларів США - загальна сума процентів; 173925,19 грн. - пеня за порушення строків повернення заборгованості за кредитним договором (а.с. 49).

Згідно із пунктом 2 вказаного договору, з дати підписання договору кредитор здійснює часткове анулювання (прощення) суми боргу ОСОБА_1 у розмірі 865956,42 грн., сума основного боргу (неповернутого кредиту) 15661 доларів США, що складає еквівалент 401402,11 грн..

05 жовтня 2018 року позивачем до Головного управління ДФС України в Закарпатській області було подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за звітний 2017 рік, відповідно до якої ОСОБА_1 самостійно задекларовано до сплати по платежу "Податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування" у розмірі 72252,38 грн. та по платежу "Військовий збір" у розмірі 6021,03 грн. (а.с.а.с. 42, 43)

11 жовтня 2018 року Головним управлінням ДФС у Закарпатській області складено акт за № 1062/07-16-13-05-07/ НОМЕР_1 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 з питання правильності нарахування та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб по отриманому у 2017 році від АТ "Райффайзен Банк Аваль" доходу (додаткове благо), яким, зокрема встановлено несвоєчасне подання декларації про майновий стан та доходи за 2017 рік, зокрема граничний строк подання декларації встановлено 02 травня 2018 року, а фактично подано 05 жовтня 2018 року (а.с.а.с. 44-47).

На підставі вказаного акту відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення від 25 жовтня 2018 року № , яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції за платежем "Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатом річного декларування" у розмірі 170 грн. (48).

03 грудня 2018 року Головним управлінням ДФС у Закарпатській області було прийнято податкову вимогу № Ф-4922-56 на суму податкового боргу 79048,51 грн.. Відповідно до якої станом на 02 грудня 2018 року за ОСОБА_1 рахується податковий борг, що складається по платежу "Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатом річного декларування" у розмірі 72422,38 грн., в тому числі штрафна санкція у розмірі 170 грн., по платежу 30 11011000 "Військовий збір у розмірі 6021,03 грн. та по платежу 18010200 "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками житлової нерухомості" у розмірі 605,10 грн. (а.с.31).

За результатом адміністративного оскарження позивачем вказаної податкової вимоги, Державною фіскальною службою України було прийнято рішення від 18 березня 2019 року № 1947/Б/99-99-17-05-14, відповідно до якого податкову вимогу від 03 грудня 2018 року № Ф-4922-56 залишено без змін, а скаргу ОСОБА_1 від 12 січня 2019 року - без задоволення (а.с.а.с. 20-22).

Крім того, ОСОБА_3 було подано до Хустської ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області 14 січня 2019 року уточнену податкову декларацію за 2017 рік (а.с.а.с. 32, 33).

Статтею 14 пункту 14.1 підпункту 14.1.54 Податкового кодексу України визначено, що дохід з джерелом його походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Відповідно до статті 14 пункту 14.1 підпункту 14.1.47 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно із статтею 163 пунктом 163.1 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Статтею 164 пунктом 164.1 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

У відповідності до статті 164 пункту 164.2 підпункту 164.2.17 підпункту "д" Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді, зокрема, основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Аналіз наведеної норми дозволяє резюмувати, що наявність факту вказаного додаткового блага можливий за сукупності умов: анулювання (прощення) основної суми боргу платника податку кредитора за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності; належне повідомлення платника податків про анулювання (прощення) боргу; включення кредитором суми анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь платника податку, за підсумками звітного періоду; встановлення розміру отриманого позивачем додаткового блага.

Отже, припинення зобов`язання внаслідок прощення боргу кредитором з одного боку звільняє боржника від обов`язку сплатити заборгованість за кредитним договором, з іншого боку породжує податкові зобов`язання перед державою.

Втім, виходячи з аналізу законодавства, що регулює спірні правовідносини, слідує, що до загального місячного (річного) оподаткованого доходу включається тільки основна сума боргу, тобто "тіло" кредиту, і не включаються в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані (але не сплачені) за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором та пеня за порушення виконання зобов`язань за кредитним договором, прощена (анульована) кредитором.

Статтею 1054 частиною 1 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із статтею 546 частиною 1 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 605 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) кредитором, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, неустойка (штраф, пеня), які нараховані за порушення виконання основного зобов`язання, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, та підвищених процентів, нарахованих у разі прострочення платежу, а також у разі прощення неустойки (штрафу, пені), - відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Тому база оподаткування має бути визначена виключно із основної суми боргу за кредитним договором, прощеної (анульованої) кредитором, яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування процентів та неустойки.

Статтею 16 пунктом 16.1 підпунктами 16.1.3, 16.1.4 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно із статтею 49 пунктом 49.1 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період у встановлені цим Кодексом строки до органу державної податкової служби, в якому платник податків перебуває на обліку .

Статтею 49 пунктом 49.18 підпунктом 49.18.4 Податкового кодексу України визначено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Згідно зі статтею 164 пунктом 164.2 підпунктом 164.2.17 підпунктом "д" ПК України, боржник самостійно сплачує податок з доходів, визнаних як додаткове благо та відображає їх у річній податковій декларації.

Відповідно до статті 179 пункту 179.7 Податкового кодексу України фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Як вище встановлено судом, згідно умов договору про часткове прощення боргу за кредитним договором, ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" було здійснено анулювання (прощення) позичальнику ОСОБА_1 основної суми боргу (кредиту) в розмірі 401402,11 грн..

Таким чином, сума прощеної позивачу основної заборгованості за кредитом у розмірі 401402,11 грн. станом на 15 серпня 2017 року, є доходом платника податку в повному обсязі та підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб.

Згідно статті 167 пункту 167.1 Податкового кодексу України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Пунктом 161 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України визначено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Відповідно до пункту 161 підпунктів 1.1 - 1.3 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України платниками збору є особи, визначені статтею 162 пунктом 162.1 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Таким чином, з контексту вищенаведених норм Податкового кодексу України вбачається, що необхідною умовою для утримання податку та військового збору з доходів фізичної особи є наявність факту отримання доходів.

Судом встановлено, що 05 жовтня 2018 року позивачем самостійно задекларовано, в декларації про майновий стан і доходи за звітний 2017 рік, отримання додаткового блага, у вигляді суми анульованого (прощеного) боргу у розмірі 401402,11 грн. та відображено її в розділі VІ "Податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб/військового збору" суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами до бюджету самостійно у розмірі 72252,38 грн. та суму податкових зобов`язань з військового збору, що підлягає сплаті до бюджету самостійно платником податку за результатами звітного року у розмірі 6021,03 грн. (а.с.а.с. 42, 43)

Вказане свідчить, що позивачем у податковій декларації про майновий стан і доходи за звітний 2017 рік від 05 жовтня 2018 року, самостійно було визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами до бюджету самостійно та суму податкових зобов`язань з військового збору.

У відповідності до статті 54 пункту 54.1 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

У відповідності до статті 56 пункту 56.11 Податкового кодексу України, не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

Таким чином, у розумінні вказаних норм, подавши 05 жовтня 2018 року декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік, у якій позивач самостійно визначив суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору у розмірі, відповідно 72252,38 грн. та 6021,03 грн., сума грошового зобов`язання, що самостійно визначена позивачем у вказаній декларації є узгодженою та не підлягає оскарженню.

У відповідності до статті 50 пункту 50.1 Податкового кодексу України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Форма податкової декларації про майновий стан і доходи та Інструкція щодо заповнення цієї декларації затверджені наказом Міністерства фінансів України від 02 жовтня 2015 року за № 859. Уточнення (виправлення) сум податкового зобов`язання при самостійному виявленню помилок здійснюється у розділі VII "Розрахунок податкових зобов`язань у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок у попередніх звітних періодах" декларації, де вказується сума на яку зменшується (у спірному випадку) податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та/або військового збору у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок.

Як вбачається з декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік, яку позивачем було подано до контролюючого органу 14 січня 2019 року як уточнюючу за період 2017 рік, позивачем відображено її в розділі VІ "Податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб/військового збору" суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами до бюджету самостійно у розмірі 13672 грн. та суму податкових зобов`язань з військового збору, що підлягає сплаті до бюджету самостійно платником податку за результатами звітного року у розмірі 1140 грн. (а.с.а.с. 32, 33).

Однак, суд не може вважати вказану декларацію уточнюючою, оскільки в розділі VІІ "Розрахунок податкових зобов`язань у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок у попередніх звітних періодах" податкової декларації про майновий стан та доходи за 2017 рік від 14 січня 2019 року, не відображено суми які підлягають виправленню, а відтак грошові зобов`язання визначені позивачем у податковій декларації від 05 жовтня 2018 року не зазнали змін.

Відповідно до статті 120 пункту 120.1 Податкового кодексу України неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Таким чином, за несвоєчасне подання позивачем декларації про майновий стан і доходи за звітний 2017 рік відповідачем правомірно застосовано до позивача штраф в розмірі 170 грн., відповідно до податкового повідомлення-рішення від 25 жовтня 2018 року № (а.с.а.с. 44-48).

Відповідно до статті 56 пунктів 56.1, 56.2, 56.12, 56.15, 56.18 Податкового кодексу України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення. Якщо відповідно до цього Кодексу контролюючий орган самостійно визначає грошове зобов`язання платника податків за причинами, не пов`язаними із порушенням податкового законодавства, такий платник податків має право на адміністративне оскарження рішень контролюючого органу протягом 30 календарних днів, що настають за днем надходження податкового повідомлення-рішення (рішення) контролюючого органу. Скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження. Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою. З урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

У суду, на час розгляду даної справи, відсутні докази щодо оскарження позивачем податкового повідомлення-рішення від 25 жовтня 2018 року № . Таким чином, сума, що визначена позивачеві вказаним податковим повідомленням-рішенням у розумінні статті 56 Податкового кодексу України, вважаються узгодженою.

Відповідно до статті 31 пункту 31.1 Податкового кодексу України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Відповідно до статті 59 пункту 59.1 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до статті 59 пункту 59.3 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач не сплатив задекларовані суми податку на доходи фізичних осіб та військовий збір, що підтверджується інтегрованою (обліковою) карткою платника (а.с.а.с. 39-41).

Судом зазначається, що включена до податкової вимоги від 03 грудня 2018 року за № 4922-56 сума податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 605,10 грн. позивачем не оскаржується взагалі.

Враховуючи вищевикладене, у зв`язку з несплатою позивачем узгоджених сум позивачу було виставлено податкову вимогу від 03 грудня 2018 року № Ф-4922-56 про наявність податкового боргу за узгодженим податковим зобов`язанням.

У відповідності до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 КАС України.

Відповідно до статті 77 частини 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У пункті 29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994 року Справа "РуїзТоріха проти Іспанії" (серія А, №303А), Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В межах розгляду даної адміністративної справи відповідач, покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності своїх рішень виконав та надав суду докази на обґрунтування їх законності та доведеності висновків по суті підстав нарахування грошових зобов`язань.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень застосованого судом законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими, а тому суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Керуючись статтями 242-246 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної фіскальної служби України у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Волошина, 52, ) про визнання протиправною та скасування вимоги - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України (пункт 15.5)).

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 07 серпня 2019 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення у повному обсязі було складено 12 серпня 2019 року.

СуддяС.Є. Гаврилко