Справа № 520/7042/19
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

07 серпня 2019 р. № 520/7042/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Панченко О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (, 61145, м.Харків, вул. Космічна, буд.21, поверх 8, 9) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 6,04 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель державного резервного фонду, розташованої за межами населених пунктів на території Краснопавлівської селищної ради Лозівського району Харківської області, яке викладено в листі від 16.04.2019 року;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 6,04 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель державного резервного фонду, розташованої за межами населених пунктів на території Краснопавлівської селищної ради Лозівського району Харківської області;

- стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Харківській області судовий збір, сплачений позивачем.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що нею було подано заяву, з доданими до неї необхідними документами, до Головного управління Держгеокадастру в Харківській області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 6,04 умовних кадастрових гектар для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель державного резервного фонду, розташованої за межами населених пунктів на території Краснопавлівської селищної ради Лозівського району Харківської області.

Головне управління Держгеокадастру у Харківській області листом від 16.04.2019 №Б-3070/0-2371/0/95-19 відмовило ОСОБА_1 у наданні на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) розташованої за межами населених пунктів на території Краснопавлівської селищної ради Лозівського району Харківської області, посилаючись на те, що у Головного управління відсутні правові підстави для надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою. Відповідь мотивували тим, що згідно наданого свідоцтва про право на спадщину, позивач має право на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСП "Краснопавловський", а Головне управління передає лише земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності. Тому, позивач вважає відмову Головного управління Держгеокадастру у Харківській області протиправною, та такою, що суперечить нормам чинного законодавства з питань передачі земельних ділянок, оскільки земельна ділянка, на яку має право позивач, знаходиться на землях державної форми власності. Вказану відмову позивач вважає незаконною, в зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду.

Відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив у відзиві, що ГУ Держгеокадастру у Харківській області в межах повноважень та керуючись нормами чинного законодавства України надано обґрунтовану відповідь позивачу. У відповідності до вимог чинного земельного законодавства, Головне управління не наділено повноваженнями щодо розпорядження землями колективної власності. Відповідно до ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" повноваженнями для надання дозволу на виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) особам, власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) наділені відповідні сільські, селищні, міські ради.

Ухвалою суду від 17.07.2019 відкрито провадження по справі за загальними правилами, призначено проведення підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 07.08.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті.

Позивач у судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, надіслав на адресу суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі.

Представник відповідача - Халіна М.В. (довіреність №32-20-0.14-37/62-19 від 12.03.2019), прибув у судове засідання, склав на адресу суду клопотання про розгляд справи без участі представника в порядку письмового провадження.

Суд, на підставі пункту 1 частини 3 ст. 205 КАС України, вважає можливим розглянути справу без участі сторін та третіх осіб.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі частини 4 статі 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до сертифікату НОМЕР_2 на право на земельну ділянку (пай) від 17.12.2002 р. із змінами внесеними від 21.10.2016 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.06.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за №1247, ОСОБА_1 належить право на земельну ділянку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП "Краснопавлівський", місцезнаходження: село Миронівка Лозівського району Харківської області, розміром 6,04 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.10).

Розпорядженням Лозівської районної державної адміністрації від 04.08.2008 року №310 вирішено виділити в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_2 земельну ділянку в розмірі земельної частки (паю) по КСП "Краснопавлівський" - 6,04 умовних кадастрових гектар за рахунок земель державного резервного фонду на території Краснопавлівської селищної ради.

Державний акт ОСОБА_2 не отримав, оскільки помер у 2015 році.

11.02.2019 року позивач подав заяву, з доданими до неї необхідними документами, до Головного управління Держгеокадастру в Харківській області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 6,04 умовних кадастрових гектар для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель державного резервного фонду, розташованої за межами населених пунктів на території Краснопавлівської селищної ради Лозівського району Харківської області.

Головне управління Держгеокадастру у Харківській області листом про розгляд заяви від 16.04.2019 №Б-3070/0-2371/0/95-19 повідомило ОСОБА_1 , про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки , посилаючись на те, що розпорядженням Лозівської районної державної адміністрації Харківської області від 04.08.2008 №310 "Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок за рахунок земель державного резервного фонду на території Краснопавлівської селищної ради", ОСОБА_2 виділено в натурі (на місцевості) земельну ділянку в розмірі частки (паю) по КСП "Краснопавлівський" - 6, 04 умовних кадастрових гектар за рахунок державного резервного фонду на території Краснопавлівської селищної ради.

Згідно наявного сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 , виданого Лозівською районної державною адміністрацією ОСОБА_1 , належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективної власності КСП "Краснопавлівський".

Відповідно до ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їх земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їх земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Відповідно до частини 4 статті 121 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цією статті, у власність або у користування для всіх потреб (а.с.14-15).

Не погоджуючись з такою відмовою відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку матеріалам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першої статті 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) врегульовано Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 5 червня 2003 року №899-IV.

Відповідно до статті 1 ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" Право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості.

Пунктом 21 розділу X "Перехідних положень" Земельного кодексу України передбачено, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні", землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Відповідно до ст.3 ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" (стаття 3 зі змінами, внесеними згідно із Законом №2498-VІІІ від 10.07.2018 р. "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні", які набули чинності з 01.01.2019) підставами для виділеним земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Статтею 5 цього Закону, зокрема, врегульовано повноваження сільських, селищних, міських рад щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), а саме: сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету; сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо; надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та земель, що залишилися у колективній власності, в порядку, визначеному цим Законом; оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Крім того, Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" врегульовано процедуру виділення земельних часток (паїв) та перелік органів, до повноважень яких відноситься виділення останніх.

Статтею 118 Земельного кодексу України врегульовано порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянам, який відмінний від процедури, врегульованої ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", а також стосується кола осіб, зазначених у вказаному законі (ст.1).

Так, частиною 7 статті 118 Земельного кодексу передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини 4 статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Враховуючи вищевикладене, Головне управління відмовило ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у розмірі земельної частки (паю), з урахуванням вимог частини 7 статті 118 Земельного кодексу України, оскільки до повноважень Головного управління належить розпорядження лише землями державної власності сільськогосподарського призначення, з урахуванням частини 4 статті 122 Земельного кодексу України, та не належить до повноважень ГУ Держгеокадастру у Харківській області надання земельних ділянок, що перебувають у колективній власності.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач у позовній заяві як на підставу правомірності звернення зі спірним питанням саме до позивача, посилається на пункт 8 Перехідних положень Земельного кодексу України, де визначено, що члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають/ лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа.

Також позивач зазначає, що частинами 10 та 11 статті 25 ЗК України визначено, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними у частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій. Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

Як вже вказувалося раніше, порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) врегульований Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05.06.2003 №899-ІV. Цей Закон визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.

Таким чином, законодавець розмежовую поняття виділення в натурі (на місцевості) нерозподіленої земельної ділянки власнику такої ділянки, яке регулює ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" та виокремлює інші правовідносини, пов`язані із земельними ділянками, які перебувають у постійному користуванні державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, порядок видачі яких регулюється нормами Земельного кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що відповідач правомірно відмовив позивачу в наданні дозволу на розробку проекту земельної документації.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 6,04 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель державного резервного фонду, розташованої за межами населених пунктів на території Краснопавлівської селищної ради Лозівського району Харківської області, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами 1, 2 статті 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власника земельних часток (паїв)" основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до наданих до позовної заяви свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 успадковано право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства "Краснопавлівський".

Таким чином, позивач є власником вказаної земельної ділянки в розумінні чинного законодавства України, що також не оспорюється відповідачем у справі.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" внесено зміни до частини 4 статті 122 Земельного кодексу України та із 01.01.2013 року центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15 Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Натомість, Положенням про Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, яке затверджено Наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 №308, передбачено, що завданням Головного управління є реалізація повноважень Держгеокадастру на території Харківської області.

Головне управління Держгеокадастру у Харківській області є органом, уповноваженим відповідно до частини 4 статті 122 ЗК (в редакції чинній на момент спірних правовідносин) та Положення про Головне управління передавати земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб в межах Харківської області.

На підставі наведеного, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області відповідно до статті 122 Земельного кодексу України з 01.01.2013 наділене повноваженнями з передачі у власність або в користування для всіх потреб, земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної (а не колективної) власності в межах області.

В зв`язку з наведеним суд зазначає, що відповідно до приписів ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Також суд враховує, що будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи, що ЗУ "Законом №2498-VІІІ від 10.07.2018 р. "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні", які набули чинності з 01.01.2019, визначено компетенцію сільських, селищних, міських рад по вирішенню питань щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних часток (паїв) власникам земельних ділянок, які перебувають у колективній власності, та беручи до уваги, що позивач звернувся з заявою до відповідача 11.02.2019 року (після набрання законної сили змін до законодавства), Головне управління Держгеокадастру у Харківській області не мало повноважень на розпорядження землями вказаної категорії.

Таким чином, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку про те, що відповідачем доведено правомірність прийнятого ним а рішення, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судовий збір підлягає розподілу відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст.255, ст. 293, ст. 295, ст.297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення у відповідності до ст. 295 цього Кодексу. Або в порядку, передбаченому п.15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Панченко О.В.