Справа № 640/9518/19
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2019-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 серпня 2019 року № 640/9518/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шулежка В.П., розглянувши за правилами за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Поліська Картопляна Компанія» до Головного управління ДФС у м. Києві, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Поліська Картопляна Компанія» (далі - позивач, ТОВ «Поліська Картопляна Компанія») з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач 1), Державної фіскальної служби України (далі - відповідач 2), в якому просить:

визнати протиправними дії Головного управління ДФС у м. Києві щодо відмови у підтвердженні статусу ТОВ «Поліська Картопляна Компанія» як платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік та скасувати рішення, що направлялось листами від 12.03.2019 за вих. №45271/10/26-15-12-09-18 та від 21.03.2019 за вих. №51989/10/26-15-12-09-18;

визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України від 24.05.2019 №23806/6/99-99-12-03-05-15;

зобов`язати Головне управління ДФС у м. Києві внести до реєстру платників єдиного податку відомості про ТОВ «Поліська Картопляна Компанія», , як платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік, про що видати довідку про підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи або відповідний витяг з реєстру платників єдиного податку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на те, що ним вчасно та у повному обсязі подано до контролюючого органу документи для щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи, чим повністю виконав вимоги пп.298.8.1 п.298.8 ст.298 Податкового кодексу України.

Однак, листом відповідач 1 повідомив про непідтвердження статусу ТОВ «Поліська Картопляна Компанія» як платника єдиного податку четвертої групи у зв`язку з порушенням встановленого підпунктом 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 Податкового кодексу України строку для подачі документів щодо підтвердження вказаного статусу. З такими висновками позивач не погоджується, оскільки податковим законодавством не передбачено підстав анулювання реєстрації товариства як платника єдиного податку четвертої групи у разі пропуску строку подання документів, передбачених підпунктом 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 Податкового кодексу України.

TOB «Поліська Картопляна Компанія» не погоджується із рішеннями, оформленими листами ГУ ДФС у м. Києві від 12.03.2019 № 45271/10/26-15-12-09-18, від 21.03.2019 № 51989/10/26-15-12-09-18 щодо непідтвердження статусу товариства як платника єдиного податку четвертої групи - сільськогосподарські товаровиробники на 2019 рік та рішення Державної фіскальної служби України № 23806/6/99-99-12- 03-05-15 від 24.05.2019, вважає зазначені рішення незаконними та необґрунтованими, у зв`язку з чим просить визнати протиправними та скасувати.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.06.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін) за наявними у справі матеріалами.

Вказаною ухвалою відповідачу надано час для надання відзиву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Представником Головного управління ДФС у м. Києві подано до суду відзив, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що позивачем не дотримано вимог податкового законодавства щодо надання документів для щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік.

Відповідачем 2 ухвалу суду від 04.06.2019 отримано 06.06.2019, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Станом на час вирішення спору по суті, відзиву на позовну заяву подано не було, так само, як і заяви про визнання позову.

Відповідно до частиною шостою статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи предмет і підстави позову, а також положення статей 12, 257, 262 КАС України, суд розглядає адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ТОВ «Поліська Картопляна Компанія» за основним місцем обліку перебуває у ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві, та як платник податків за неосновним місцем обліку - в ГУ ДФС у Чернігівській області, Менське управління, Семенівська ДПІ (Семенівський район).

З метою підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи - сільськогосподарські товаровиробники на 2019 рік, відповідно до підпункту 298.1.1 пункту 298.1 статті 298 Податкового кодексу України, позивачем 19.02.2019 подано до Головного управління ДФС у м. Києві:

загальну податкову декларацію з податку на поточний (2019) рік щодо всієї площі земельних ділянок, з яких справляється податок (сільськогосподарських угідь - ріллі, сіножатей, пасовищ, багаторічних насаджень) з додатком № 1 (відомість про наявність земельних ділянок), квитанцією № 2 від 15.02.2019 про прийняття пакету документів податковим органом за місцем реєстрації платника податку (2658 ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС м. Києва);

звітну податкову декларацію з податку на поточний (2019) рік та квитанцією № 2 від 14.02.2019 про прийняття пакету документів податковим органом за місцем розташування земельних ділянок (2518 Менська ОДПІ (Семенівське відділення) ГУ ДФС України в Чернігівській області);

розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва з квитанцією № 2 від 14.02.2019 про прийняття податковим органом за місцем розташування земельних ділянок (2518 Менська ОДПІ (Семенівське відділення) ГУ ДФС України в Чернігівській області) та квитанцією № 2 від 15.02.2019 про прийняття податковим органом за місцем реєстрації суб`єкта господарювання (2658 ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС м. Києва);

витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки;

інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо товариства;

копії договорів оренди з датою реєстрації до 2013 року (Іванівська сільська рада), інформація про які відсутня в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

додаткову інформацію: копію наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України № 605 від 18.12.2018 «Про внесення змін до Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення», де в додатку № 1 зазначена нормативна грошова оцінка одиниці площі ріллі в середньому по адміністративно- територіальних одиницях, зокрема, по Чернігівській області;

додаткову інформацію: розрахунок єдиного податку 4 групи по земельних ділянках в розрізі окремих сільських рад.

Листом від 20.02.2019 №30809/10/26-15-12-09-18 Головне управління ДФС у м. Києві повідомило позивача про те, що подана податкова декларація платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік, яка була прийнята 15.02.2019 за № , вважається неподаною у зв`язку із порушенням вимог нормативно-правових актів, а саме - зазначенням недостовірного значення обов`язкового реквізиту «Назва контролюючого органу, до якого подається декларація», оскільки в декларації вказано Головне управління ДФС у Чернігівській області, Менське управління, Семенівська ДПІ (Семенівський район).

У відповідь на лист Головного управління ДФС у м. Києві від 20.02.2019 № 30809/10/26-15-12-09-18 позивач 04.03.2019 повторно надав контролюючому органу за своїм місцезнаходженням наступні документи:

загальну податкову декларацію з податку на поточний (2019) рік щодо всієї площі земельних ділянок, з яких справляється податок (сільськогосподарських угідь - ріллі, сіножатей, пасовищ, багаторічних насаджень) з додатком № 1 (відомість про наявність земельних ділянок) та розрахунком частки сільськогосподарського товаровиробництва за 2018 рік з квитанцією про повторне прийняття № від 04.03.2019;

звітну податкову декларацію з податку на поточний (2019) рік та квитанцію № 2 від 14.02.2019 про прийняття пакету документів податковим органом за місцем розташування земельних ділянок (2518 Менська ОДПІ (Семенівське відділення) ГУ ДФС України в Чернігівській області);

розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва з квитанцією № 2 від 14.02.2019 про прийняття податковим органом за місцем розташування земельних ділянок (2518 Менська ОДПІ (Семенівське відділення) ГУ ДФС України в Чернігівській області) та квитанцією № 2 від 15.02.2019 про прийняття податковим органом за місцем реєстрації суб`єкта господарювання (2658 ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС м. Києва) на 5 аркушах;

копії витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки;

інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо товариства;

копії договорів оренди з датою реєстрації до 2013 року (Іванівська сільська рада), інформація про які відсутня в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

додаткову інформацію: копію наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України № 605 від 18.12.2018 «Про внесення змін до Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення», де в додатку № 1 зазначена нормативна грошова оцінка одиниці площі ріллі в середньому по адміністративно-територіальних одиницях, зокрема, по Чернігівській області,;

додаткову інформацію: розрахунок єдиного податку 4 групи по земельних ділянках в розрізі окремих сільських рад;

копію листа Головного управління ДФС у м. Києві № 30809/10/26-15-12-09-18 від 20.02.2019.

Листом Головного управління ДФС у м. Києві від 12.03.2019 №45271/10/26-15-12-09-18 повідомлено позивача про те, що йому відмовлено в переході на спрощену систему оподаткування або щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи - сільськогосподарські товаровиробники.

Також листом від 21.03.2019 № 51989/10/26-15-12-09-18 Головне управління ДФС у м. Києві повідомило, що позивач не є платником єдиного податку четвертої групи - сільськогосподарські товаровиробники в 2019 році.

Позивач, не погоджуючись з діями Головного управління ДФС у м. Києві щодо непідтвердження статусу товариства як платника єдиного податку четвертої групи, 10.04.2019 подав скаргу до Державної фіскальної служби України.

За результатами розгляду скарги, Державною фіскальною службою України винесено рішення про результати розгляду скарги від 24.05.2019 № 23806/6/99-99-12-03-05-15, яким скаргу позивача від 08.04.2019 № 27 залишено без задоволення, а повідомлення ГУ ДФС у м. Києві від 21.03.2019 № 51989/10/26-15-12-09-18 щодо непідтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи - без змін.

Вважаючи рішення податкового органу, оформлені листами від 12.03.2019 № 45271/10/26-15-12-09-18 та 21.03.2019 № 51989/10/26-15-12-09-18, а також рішення Державної фіскальної служби України протиправними та такими, що порушують права та інтереси позивача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до Закону України від 28.12.2014 №71 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» (набрав чинності з 01 січня 2015 року) фіксований сільськогосподарський податок трансформовано в єдиний податок (виділено в окрему 4 групу).

Пунктом 16.1 статті 16, пунктом 36.1 статті 36, пунктом 38.1 статті 38 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, чинного з 01.01.2011, зі змінами і доповненнями передбачено, що платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом; податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом; виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до пунктів 291.3, 291.4 глави 1 розділу ХІV Податкового кодексу України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою. З 1 січня 2015 року платники фіксованого сільськогосподарського податку стають платниками єдиного податку четвертої групи. Главу 2 «Фіксований сільськогосподарський податок» розділу XIV виключено з Податкового кодексу України.

Суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на групи платників єдиного податку, зокрема, до четвертої групи належать сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.

В силу підпункту 295.9.1 пункту 295.9 статті 295 Податкового кодексу України, платники єдиного податку четвертої групи самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням платника податку та місцем розташування земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу.

Так, перехід на спрощену систему оподаткування або щорічне підтвердження статусу платника єдиного податку, умови та порядок такого підтвердження встановлені правилами пункту 298.8 статті 298 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 Податкового кодексу України сільськогосподарські товаровиробники для переходу на спрощену систему оподаткування або щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку подають до 20 лютого поточного року:

загальну податкову декларацію з податку на поточний рік щодо всієї площі земельних ділянок, з яких справляється податок (сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ, багаторічних насаджень), та/або земель водного фонду внутрішніх водойм (озер, ставків та водосховищ), - контролюючому органу за своїм місцезнаходженням (місцем перебування на податковому обліку);

звітну податкову декларацію з податку на поточний рік окремо щодо кожної земельної ділянки - контролюючому органу за місцем розташування такої земельної ділянки;

розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та митну політику;

відомості (довідку) про наявність земельних ділянок - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок.

У відомостях (довідці) про наявність земельних ділянок зазначаються дані про кожний документ, що встановлює право власності та/або користування земельними ділянками, у тому числі про кожний договір оренди земельної частки (паю).

Як встановлено судом, ТОВ «Поліська Картопляна Компанія» 14.02.2019 подало до Менської ОДПІ (Семенівське відділення) ГУ ДФС України в Чернігівській області (за місцем розташування земельних ділянок) звітну податкову декларацію з єдиного податку четвертої групи на 2019 рік, до якої додано відомості про наявність земельних ділянок (Додаток № 1 до декларації) та розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва, що підтверджується квитанціями №2 про прийняття вказаного пакету № та №.

15.02.2019 ТОВ «Поліська Картопляна Компанія» подало загальну податкову декларацію з єдиного податку четвертої групи на 2019 рік, до якої додавались відомості про наявність земельних ділянок (Додаток № 1 до декларації) та розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва. Вказане підтверджується квитанцією №2 про прийняття № від 15.02.2019.

Проте, листом від 20.02.2019 відповідач 1 повідомив, що у поданій декларації вказано недостовірні відомості щодо найменування контролюючого органу, до якого подається декларація, оскільки в декларації вказано Головне управління ДФС у Чернігівській області, Менське управління, Семенівська ДПІ (Семенівський район), в мажах якого розташовані земельні ділянки.

В цьому ж листі Головне управління ДФС у м. Києві зазначило, що позивач має право подати виправлену податкову декларацію, зазначивши найменування контролюючого органу за місцем реєстрації платника та сплатити штраф у разі порушення строку її подання або оскаржити рішення контролюючого органу у порядку, передбаченому статтею 56 Податкового кодексу України.

У відповідь на вказаний лист ТОВ «Поліська Картопляна Компанія» подало до контролюючого органу звітну податкову декларацію з єдиного податку четвертої групи з виправленою назвою контролюючого органу (Головне управління ДФС у м. Києві, ДПІ у Солом`янському районі (Солом`янський район м. Києва) із додатками, яка прийнята 04.03.2019, що підтверджується квитанцією №2 за № .

Відтак, у відповідності до підпункту 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 Податкового кодексу України 19.02.2019 товариство подало до ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС м. Києва вказані звітну та загальну податкові декларації разом із додатками та іншими додатковими документами, переліченими вище.

Суд зазначає, що рішенням, яке оформлене листом від 12.03.2019 №45271/10/26-15-12-09-18, відповідач 1 саме відмовив ТОВ «Поліська Картопляна Компанія» у переході на спрощену систему оподаткування або щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи та листом від 21.03.2019 повідомив про те, що ТОВ «Поліська Картопляна Компанія» не є платником єдиного податку четвертої групи в 2019 році.

Проте, позивач вже мав статус платника єдиного податку четвертої групи та звернувся на виконання вимог підпункту 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 Податкового кодексу України саме для підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи.

При цьому, згідно пункту 299.10 статті 299 Податкового кодексу України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі:

1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву;

2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення;

3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу;

4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків.

Суд зазначає, що вказаний перелік є виключним та не передбачає інших підстав для анулювання реєстрації платником єдиного податку.

Проте, як в оскаржуваних рішеннях, так і у відзиві на позовну заяву відповідач 1 не посилається на жодну із підстав, передбачених пунктом 299.10 статті 299 Податкового кодексу України.

Крім того, відповідачем 1 не наведено суду будь-якого обґрунтування того, що у податкового органу наявні передбачені законом повноваження для відмови платнику податків у щорічному підтвердженні статусу платника єдиного податку, зокрема, за умови невиконання платником вимог закону щодо подання документів для підтвердження такого статусу.

Водночас, відповідно до підпункту 49.11.1 пункту 49.11 статті 49 Податкового кодексу України у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов`язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови протягом п`яти робочих днів з дня її отримання.

Згідно з пунктом 49.15 статті 49 Податкового кодексу України податкова декларація, надіслана платником податків або його представником поштою або засобами електронного зв`язку, вважається неподаною за умови її заповнення з порушенням норм пунктів 48.3 і 48.4 статті 48 цього Кодексу та надсилання контролюючим органом платнику податків письмової відмови у прийнятті його податкової декларації

Відповідно до пунктів 48.3, 48.4 статті 48 Податкового кодексу України передбачено які обов`язкові реквізити повинна містити податкова декларація.

В даному випадку з матеріалів справи вбачається, що звітна декларація платника єдиного податку четвертої групи була подана позивачем вчасно (14.02.2019) за місцем розташування земельних ділянок і прийнята до Семенівської ДПІ Менського управління ГУ ДФС України в Чернігівській області, про що свідчать квитанції № та № .

Також, 15.02.2019 позивачем подано загальну податкову декларацію з єдиного податку четвертої групи на 2019 рік, до якої додавались відомості про наявність земельних ділянок (Додаток № 1 до декларації) та розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва, яку доставлено до ДФС України, збережено та прийнято, що підтверджується квитанцією №2 про прийняття № від 15.02.2019.

Стосовно неподання позивачем у визначений законом строк загальної податкової декларації суд зазначає, що по-перше, вона подавалась з виправленням назви контролюючого органу. Тобто первинна подача такої декларації була здійснена у встановлений строк. По-друге, суд зазначає, що порушення порядку подання податкових декларацій, зокрема, неподання або подання декларацій після визначеного ПК України граничного терміну, тягне за собою накладення штрафу (п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України).

У той же час, згідно податкового законодавства порушення платником єдиного податку строку подання податкових декларацій не може бути підставою для анулювання реєстрації платником єдиного податку. Натомість, такий факт є підставою для відмови сільськогосподарському товаровиробнику у переході на спрощену систему оподаткування за умови, якщо підприємство не мало такого статусу у попередньому періоді.

Будь-яких інших обставин, які стали б підставою для відмови у переході на спрощену систему оподаткування або щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи - сільськогосподарські товаровиробники відповідачем 1 не зазначено.

Враховуючи викладене, та те, що єдиною підставою для непідтвердження такого статусу було зазначення недостовірного значення обов`язкового реквізиту «Назва контролюючого органу, до якого подається декларація», а дана обставина була спростована при розгляді справи по суті, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління ДФС у м. Києві щодо відмови у підтвердженні статусу ТОВ «Поліська Картопляна Компанія» як платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік та визнання протиправними і скасування рішень Головного управління ДФС у м. Києві, оформлених листами 12.03.2019 № 45271/10/26-15-12-09-18 та від 21.03.2019 № 51989/10/26-15-12-09-18.

Щодо правомірності вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Державної фіскальної служби України від 24.05.2019 №23806/6/99-99-12-03-05-15 суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем подано скаргу від 08.04.2019 вих. №27 на дії відповідача 1 щодо непідтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи у порядку статті 56 Податкового кодексу України до Державної фіскальної служби України.

Скарга відповідачем 2 отримана 10.04.2019 за вх. №13507/6.

Порядок оскарження рішень контролюючих органів врегульований статтею 56 Податкового кодексу України.

Відповідно до пунктів 56.1, 56.2 статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Згідно пункту 56.3 статті 56 Податкового кодексу України скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Водночас, пунктом 56.8 статті 56 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

У той же час, пунктом 56.9 статті 56 Податкового кодексу України передбачено, що керівник (його заступник або інша уповноважена посадова особа) відповідного контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті, тобто до закінчення двадцятиденного строку після отримання скарги.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або іншої уповноваженої посадової особи), така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або іншої уповноваженої посадової особи) про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

Наведене вище дає підстави для висновку, що юридичним наслідком порушення контролюючим органом встановленого Податковим кодексом України або продовженого рішенням керівника контролюючого органу (його заступника) строку розгляду скарги платника податків, тобто ненаправлення впродовж цих строків платнику податків вмотивованого рішення за результатами розгляду скарги, є визнання скарги такою, що повністю задоволена на користь платника податків з наступного за днем закінчення зазначених строків дня. Такий самий правовий наслідок настає в разі, якщо рішення керівника контролюючого органу (або його заступника) про продовження строків розгляду скарги не було надіслано платнику податків до спливу двадцятиденного строку для розгляду скарги в процедурі адміністративного оскарження.

Визнання скарги повністю задоволеною на користь платника податків означає, що оскаржене рішення контролюючого органу з цього часу припинило регулюючу дію та не створює для платника податків юридичного обов`язку.

Такого ж висновку дійшов і Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у своїх постановах, зокрема, від 24 січня 2019 року у справі №826/500/15, від 05 березня 2019 року у справі №810/2613/13-а.

У даному випадку, оскільки скарга від 08.04.2019 № 27 подана позивачем 10.04.2019 і в цей же день отримана відповідачем 2, то рішення за результатами її розгляду відповідач 2 зобов`язаний в силу приписів статті 56 Податкового кодексу України направити у строк до 30.04.2019 або ж повинен був направити рішення про продовження строку розгляду скарги до 30.04.2019.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Державної фіскальної служби України від 26.04.2019 № 20293/6/99-99-12-03-05-15 про продовження строку розгляду скарги надіслано позивачу засобами поштового зв`язку 02.05.2019, про що свідчить копія конверта в матеріалах справи, та отримано позивачем 06.05.2019. Тобто позивача повідомлено про продовження строку розгляду його скарги після спливу строків, передбачених пунктами 56.8, 56.9 статті 56 Податкового кодексу України.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач 2 не розглянув у встановлені пунктом 56.8 статті 56 Податкового кодексу України строки скаргу ТОВ «Поліська Картопляна Компанія» від 08.04.2019 та не надіслав до 30.04.2019 позивачу рішення про продовження строку розгляду скарги, скарга позивача на вищевказані дії щодо відмови у підтвердженні статусу платника єдиного податку четвертої групи вважається задоволеною, відтак рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги від 24.05.2019 № 23806/6/99-99-12-03-05-15 прийняте не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Отже, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо зобов`язання відповідача 1 внести до реєстру платників єдиного податку відомості про позивача, як платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік та видати довідку про підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи або відповідний витяг з реєстру платників єдиного податку суд враховує наступне.

Відповідно до пункту 299.1 статті 299 Податкового кодексу України, реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

Пунктом 299.2 статті 299 Податкового кодексу України визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.

Згідно із статтею 19-2 Податкового кодексу України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, в частині забезпечення формування та реалізації податкової та митної політики виконує такі функції: здійснює координацію діяльності контролюючих органів; затверджує нормативно-правові акти з питань, що належать до компетенції контролюючих органів; прогнозує, аналізує надходження податків, зборів, платежів, визначених Податковим та Митним кодексами України, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», джерела податкових надходжень, вивчає вплив макроекономічних показників, законодавства, угод про вступ до міжнародних організацій, інших міжнародних договорів України на надходження податків, зборів, платежів, надає пропозиції щодо збільшення їх обсягу та зменшення втрат бюджету; узагальнює практику застосування законодавства з питань оподаткування, законодавства з питань сплати єдиного внеску, розробляє проекти нормативно-правових актів; видає узагальнюючі податкові консультації відповідно до цього Кодексу; виконує інші функції, передбачені законом.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 №236, Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Згідно з підпункту 36 пункту 4 Положення, ДФС відповідно до покладених на неї завдань здійснює в межах повноважень, передбачених законом, формування та ведення реєстрів, банків та баз даних, а також забезпечує ведення реєстру страхувальників єдиного внеску.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до абзацу 1 частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Саме по собі визнання протиправним та скасування рішення щодо відмови у підтвердженні статусу ТОВ «Поліська Картопляна Компанія» як платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік не гарантує позивачу повний судовий захист його порушеного права.

Таким чином, з огляду на те, що позивача було протиправно виключено з Реєстру платників єдиного податку, для відновлення порушеного права та належного захисту законних прав та інтересів останнього, є необхідним зобов`язання Головного управління ДФС у м. Києві внести відомості до реєстру платників єдиного податку четвертої групи про ТОВ «Поліська Картопляна Компанія» (), як платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік.

Стосовно визначеного способу захисту свого права, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, не доведена жодними доказами правомірність та обґрунтованість вчинення ними дій та прийняття рішень, що оскаржуються.

Відповідачем 2 взагалі не подано до суду відзиву на позовну заяву та не повідомлено про причини неможливості подання у встановлений судом строк, що у відповідності до частини четвертої статті 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

Враховуючи наведене, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, за результатами з`ясування обставини у справі та їх правової оцінки, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для його задоволення.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, беручи до уваги положення частини першої статті 139 КАС України, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів здійсненні ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 5763,00 грн.

Окрім того, позивач подав заяву, в якій просить солідарно стягнути з Головного управління ДФС у м. Києві та Державної фіскальної служби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ТОВ «Поліська Картопляна Компанія» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 500,00 грн.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частинами 1, 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19 березня 2019 року у справі №826/863/18.

На підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу представником позивача надано копії договору від 04.04.2019 №197/2019, укладеного між позивачем в особі директора ОСОБА_1. та Адвокатським об`єднанням «Адвокатська фірма «Єфімов та партнери» в особі Керуючого партнера ОСОБА_3 про надання професійної правничої допомоги.

Адвокатським об`єднанням «Адвокатська фірма «Єфімов та партнери» видано ордер на надання правової допомоги серії КВ №410028 ОСОБА_2 (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2679 від 08.12.2006).

Також позивачем долучено до матеріалів справи копії актів приймання наданих послуг від 13.06.2019 та від 08.07.2019, відповідно до яких надано наступні юридичні послуги ТОВ «Поліська Картопляна Компанія»: ознайомлення із документами; підготовка та подання позову у справі №640/9518/19; підготовка та подання відповіді на відзив Головного управління ДФС у м. Києві у справі №640/9518/19; підготовка та подання клопотання про кваліфікацію відсутності відзиву на позовну заяву як визнання позову у справі №640/9518/19.

Відповідно до наданих рахунків №220/2019 від 31.05.2019, №226/2019 від 04.07.2019 Адвокатським об`єднанням «Адвокатська фірма «Єфімов та партнери» виставлено позивачу рахунок за надання правничої допомоги на загальну суму 17 700,00 грн., оплата яких підтверджується наданими копіями платіжних доручень №14616 від 12.06.2019 на суму 10 500,00 грн. та №14710 від 05.07.2019 на суму 7200,00 грн.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що вказані судові витрати на загальну суму 17 700,00 грн, з урахуванням наданих доказів є доведеними, співмірними з обсягом наданих адвокатом послуг у даній справі та повністю відповідають вимогам приписів статті 134 КАС України, відповідно, підлягають стягненню пропорційно до задоволених вимог у відповідності до статті 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень, що виступали відповідачами у справі.

Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 241-246, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Поліська Картопляна Компанія» (03124, м. Київ, провулок Радищева, будинок 3, кв. 213, ) задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління ДФС у м. Києві щодо відмови у підтвердженні статусу товариства з обмеженою відповідальністю «Поліська Картопляна Компанія» як платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік та визнати протиправними і скасувати рішення, що направлялися листами від 12.03.2019 за вих. №45271/10/26-15-12-09-18 та від 21.03.2019 за вих. №51989/10/26-15-12-09-18.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України від 24.05.2019 №23806/6/99-99-12-03-05-15.

Зобов`язати Головне управління ДФС у м. Києві внести до реєстру платників єдиного податку відомості про ТОВ «Поліська Картопляна Компанія», , як платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік, про що видати довідку про підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи або відповідний витяг з реєстру платників єдиного податку.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Поліська Картопляна Компанія» (03124, м. Київ, провулок Радищева, будинок 3, кв. 213, ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 3842 (три тисячі вісімсот сорок дві гривні) 00 коп. та понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 850 (вісім тисяч вісімсот п`ятдесят гривень) 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Поліська Картопляна Компанія» (03124, м. Київ, провулок Радищева, будинок 3, кв. 213, ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня) 00 коп. та понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 850 (вісім тисяч вісімсот п`ятдесят гривень) 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 КАС України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя В.П. Шулежко