Справа № 806/2896/18
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2019-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

08 серпня 2019 року

Київ

справа №806/2896/18

адміністративне провадження №К/9901/66896/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.,

суддів: Рибачука А.І., Тацій Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду в складі судді Семенюка М.М. від 08.08.2018 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Матохнюка Д.Б., Курка О.П., Совгири Д.І. від 05.11.2018 у справі №806/2896/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дії та бездіяльності протипранвими, зобов`язання здійснити нарахування та виплату компенсації частини доходів,

УСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (ГУ ПФУ в Житомирській області) в якому просив:

- визнати неправомірними дії та бездіяльність ГУ ПФУ в Житомирській області щодо розгляду заяви позивача від 21.03.2018 з приводу нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, з 09.08.2010 та відмови у нарахуванні та виплаті цієї компенсації;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Житомирській області здійснити нарахування та виплатити позивачу компенсацію частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, з 09.08.2010;

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року, залишеною без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року, позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись з судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що порушення строків виплати пенсії за судовими рішеннями є підставою для компенсації втрати частини доходів. Вказує про помилковий висновок судів, що про порушення свого права позивач дізнався у 2010 році, однак вважає, що дізнався у квітні 2018 року, отримавши відмову відповідача щодо нарахування відповідної компенсації.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію відповідно до норм Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

15 березня 2011 року Богунським районним судом м. Житомира у справі №2-а-851/11 прийнято постанову, якою зобов`язано ГУ ПФУ в Житомирській області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбачену ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком, що розраховується залежно від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, за період з 09.08.2010 по 15.03.2011 з урахуванням проведених виплат.

На виконання вказаної постанови виплата додаткової пенсії в сумі 1737,62 грн за серпень 2010 року - березень 2011 року проведена ОСОБА_1 в квітні 2011 року, що підтверджується матеріалами справи.

В подальшому постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2011 в справі №2-а-851/11 постанову Богунського районного суду м. Житомира від 15.03.2011 змінено та абз. 2 резолютивної частини викладено в наступній редакції: "Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбачену ст.50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, що розраховується залежно від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, з 9.08.2010 з урахуванням проведених виплат."

На виконання цієї постанови виплата додаткової пенсії в сумі 1096,41 грн за період березень 2011 - липень 2011 ОСОБА_1 була здійснена в серпні 2017 року.

21 березня 2018 року позивач звернувся до ГУПФУ в Житомирській області із заявою про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів через порушення термінів виплати додаткової пенсії за рішенням суду.

Листом ГУПФУ в Житомирській області №В-1880 від 19 квітня 2018 року відмовлено в проведенні компенсації втрати частини доходів у зв"язку з порушенням строків виплати через виплату коштів не органом Пенсійного фонду, а органом, уповноваженим на казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходили з того, що про порушене право позивач дізнався під час отримання заборгованості з виплати додаткової пенсії у квітні 2011 року та у серпні 2017 року, тоді як позов подано у червні 2018 року, тобто з порушенням строку звернення до адміністративного суду.

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України у редакції, чинній на момент прийняття судом першої інстанції рішення у цій справі, визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Згідно з ч. 2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів; компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Статтею 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відтак, пенсійний орган, з вини якого пенсіонером не було вчасно нараховано та виплачено пенсію, повинен здійснити виплату такої пенсії з одночасною виплатою суми компенсації. Невиплата пенсіонеру суми компенсації у тому ж місяці, у якому здійснена виплата заборгованості з пенсії, є порушенням прав пенсіонера на отримання такої компенсації.

Захист права особи на отримання такої компенсації відбувається за її ініціативи шляхом звернення до відповідного органу про відновлення порушеного права.

Суд не приймає доводів касаційної скарги, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16 березня 2018 року у справі № 806/198/18 від 16 березня 2018 року за позовом ОСОБА_1 до ГУПФУ в Житомирській області про визнання неправомірними дій, зобов"язання вчинити дії встановлено право особи на отримання компенсації втрати частини доходів, проте відмовлено в задоволенні позову, оскільки з відповідною заявою про її виплату позивач до ГУПФУ в Житомирській області не звертався, будь-які об`єктивні чи суб`єктивні обставини не позбавляли позивача можливості звернутися з відповідною заявою до пенсійного органу.

Невірно ж обраний спосіб захисту своїх прав не є підставою для визнання причин пропуску строку на звернення до суду поважними.

Крім того суд наголошує, що виплата позивачеві сум за одним із судових рішень проведена у квітні 2011 року, за іншим - у серпні 2017 року, а з відповідним позовом позивач звернувся у червні 2018 року, тобто за сплином значного проміжку часу.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року залишити в силі.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий А. Ю. Бучик

Судді: А. І. Рибачук

Л. В. Тацій