Справа № 440/2883/19
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2019-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

12 серпня 2019 рокум. ПолтаваСправа № 440/2883/19

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Алєксєєва Н.Ю., розглянувши матеріали позовної заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Гадяцької міської ради про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

05 серпня 2019 року позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Гадяцької міської ради про:

- визнання Гадяцької міської ради винною у завдані шкоди ФОП ОСОБА_1 ;

- стягнення з Гадяцької міської ради на користь ФОП ОСОБА_1 коштів у розмірі 749 600 (сімсот сорок дев`ять тисяч шістсот) грн. упущеної вигоди;

- стягнення з Гадяцької міської ради на користь ФОП ОСОБА_1 коштів, що ФОП ОСОБА_1 змушений був виплатити, у вигляді неустойки (штрафу) через порушення договору № 1 від 10.03.2017 року з ОСОБА_2 у розмірі 52 200 гривень;

- стягнення з Гадяцької міської ради на користь ФОП ОСОБА_1 коштів, що ФОП ОСОБА_1 змушений був виплатити у вигляді неустойки (штрафу), через порушення договору № 2 від 10.03.2017 року з ОСОБА_3 у розмірі 97720 гривень;

- стягнення з Гадяцької міської ради на користь ФОП ОСОБА_1 коштів, які він сплатив у вигляді комісії під час здійснення банківських операцій по сплаті неустойки (штрафу) ОСОБА_3 за договором №2 від 10.03.2017 у розмірі 91 гривня;

- стягнення з Гадяцької міської ради на користь ФОП ОСОБА_1 коштів, які він сплатив у вигляді комісії під час здійснення банківських операцій по сплаті неустойки (штрафу) ОСОБА_2 за договором №2 від 10,03.2017 у розмірі 686,06 гривень;

- стягнення з Гадяцької міської ради на користь ФОП ОСОБА_1 коштів за причинення моральної шкоди у розмірі 1 гривня.

У відповідності до вимог п.4 ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Вирішуючи питання про прийняття даної позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, суд виходив із такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Поняття суб`єкта владних повноважень визначено у пункті 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно із яким суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, компетенція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори.

Для визначення ознак публічно-правового спору суд повинен встановити, зокрема, наявність матеріально-правових відносин між учасниками спору. Публічно правовий спір може виникати із конституційних, адміністративних, фінансових та інших правовідносин, зміст яких складає, з одного боку, обов`язок органу публічної адміністрації вчинити певний акт на користь особи і з іншого право особи вимагати виконання цього обов`язку від органу публічної адміністрації як від носія владних повноважень. Більш того, особа повинна бути переконана у тому, що такі відносини перебувають у стані порушення норми або права.

Спираючись на норми Конституції, як норми прямої дії, якими визначено зміст прав та свобод, особа має можливість вимагати від держави в особі органів публічної адміністрації належної організації та безпосереднього виконання кореспондуючих обов`язків.

При цьому не будь-яке порушення суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків кореспондує праву особи вимагати його припинення. Право на захист (задоволення позову) у особи позивача в межах публічного охоронного відношення виникне за двох умов. По-перше, суд має встановити обов`язок органу влади вчинити певну дію (прийняти рішення). По-друге, має бути доведено правову заінтересованість особи у виконанні цього обов`язку саме на її користь. Закон у вигляді так званої "захисної норми" має гарантувати особі право вимагати від органу публічної адміністрації виконання певного обов`язку на свою користь.

Отже, компетенція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності перелічених органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз наведених норм дає підстави для однозначного висновку про те, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про стягнення коштів на відшкодування шкоди лише за умови, що такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Суд зазначає, що предметом даного позову є стягнення коштів на відшкодування шкоди, завданої упущеною вигодою, сплатою неустойки (штрафу) через порушення договорів, сплатою комісії під час здійснення банківських операцій по сплаті неустойки (штрафу), спричненням моральної шкоди, у зв`язку із чим в позовній заяві зазначив, що позивач є звільненим від сплати судового збору за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяну особі незаконним рішенням, діями чи бездіяльність органу державної влади або органу місцевого самоврядування.

Проте вимог про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, що передбачені пунктами 1-4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, позивачем не заявлено.

Таким чином, враховуючи, що ФОП ОСОБА_1 заявив вимоги про відшкодування шкоди самостійно, а не в одному провадженні з вимогами вирішити публічно-правовий спір, враховуючи суб`єктний склад сторін, суд приходить до висновку, що даний спір не підлягає вирішенню судом в порядку адміністративного судочинства.

Згідно із ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним зі способів захисту цивільного права є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п.10 ч.1 ст.16 ЦК України).

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів характер, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

За таких обставин, зважаючи на викладений вище висновок суду з приводу відсутності в поданому позові публічно-правового спору, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів коштів (моральної шкоди) підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частин 5 та 6 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається. У разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

За таких обставин, суд вважає, що необхідно відмовити у відкритті провадження у справі, оскільки спір у ній не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

На підставі викладеного, керуючись статтею 170 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Гадяцької міської ради про стягнення коштів.

Роз`яснити позивачу, що даний спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства місцевими загальними судами.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Другого апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд відповідно до правил, встановлених підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Суддя Н.Ю. Алєксєєва