Справа № 520/3020/19
Суддя: Єгупенко В.В.
Дата ухвалення: 2019-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2019 р. № 520/3020/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Єгупенка В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Чайкіної Н.Е.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_3,

представника відповідача та третьої особи - Кезля М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної міграційної служби України (м. Київ, вул. Володимирська, 9), треті особи: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області (м. Харків, вул. Римарська, 24), Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області (м. Київ, вул. Березняківська, 4-а) про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з вищевказаним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати пункт 8 наказу Державної міграційної служби України № 240 від 28.12.2018 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача та третьої особи проти позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи адміністративного позову, суд дійшов наступного.

Судовим розглядом встановлено, що у травні 2018 року громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області з заявою про обмін посвідки у зв`язку з досягненням 45-річного віку.

Листом № Н-1271/6/6301-18/6301.8.1/10486-18 від 23.05.2018 ГУ ДМС України в Харківській області позивача було повідомлено про відсутність перешкод щодо обміну посвідки на постійне проживання та запропоновано звернутися до територіального підрозділу.

31.10.2018 ГУ ДМС України в Харківській області було здійснено обмін посвідки на постійне проживання ОСОБА_1 », а саме: здійснено обмін посвідки серії НОМЕР_1 / НОМЕР_2 від 11.03.2004 на НОМЕР_3 від 31.10.2018.

У березні 2019 року під час перевірки документів ГУ ДМС України в Харківській області ОСОБА_1 було повідомлено про скасування дозволу на імміграцію в Україну пунктом 8 наказу ДМС України № 240 від 28.12.2018.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

З наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що прийняттю спірного рішення передували наступні обставини.

26.06.2003 позивач звернулася до Макарівського РВ ГУ МВС України в Київській області із заявою про надання дозволу на постійне проживання в Україні, оскільки вона прибула у 1990 році з метою працевлаштування та відповідно до довідки АТ «Завод «Ленінська кузня» у період з 15.01.1991 по 15.07.1990 працювала на вказаному підприємстві (а.с.39).

26.06.2003 на адресу Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління України в Київській області надійшли матеріали заяви Макарівського Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління України в Київській області про надання дозволу для оформлення посвідки на проживання в Україні ОСОБА_1 .

11.03.2004 Головним управлінням МВС України в Київській області позивачу було видано посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_4 .

23 травня 2018 року Головним управлінням Державної міграційної служби в Харківській області на заяву позивача надано відповідь про необхідність звернутися до територіального підрозділу ГУ ДМС України в Харківській області за місцем реєстрації місця проживання із заявою про обмін посвідки на постійне проживання в Україні.

У травні 2018 року позивач звернулася до ГУ ДМС України в Харківській області із заявою про обмін посвідки у зв`язку із досягненням 45-річного віку.

31.10.2018 ГУ ДМС України в Харківській області було здійснено обмін посвідки на постійне проживання позивача на посвідку серії НОМЕР_3 від 31.10.2018.

У березні 2019 року під час перевірки документів позивача було повідомлено про скасування дозволу на імміграцію. Позивач, яка прибула на роботу по Угоді між Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам та Урядом СРС про направлення і прийняття в`єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 02.04.1981 до Української Радянської Федеративної Республіки звернулася з питань видачі посвідки на постійне проживання 26.06.2003.

28.12.2018 наказом Державної міграційної служби України за № 240 визнано недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_4 , видану ВГІРФО ГУМВС України в Київській області громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 .

Зі змісту п.8 оскаржуваного наказу вбачається, що посвідка на постійне проживання позивача серії НОМЕР_1 / НОМЕР_2 визнана недійсною на підставі пп.8 п.72 абз.3 п.73 Порядку, у зв`язку з тим, що рішенням про оформлення посвідки прийнято з порушенням вимог Закону.

Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов`язки, що і громадяни України.

Відповідно до абз. 6 ст. 1 Закону України "Про імміграцію" посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Абзацом 6 п.4 Розділу V Прикінцеві положення Закону України "Про імміграцію" визначено, що особам, зазначеним у пункті 4 Прикінцевих положень, посвідка на постійне проживання видається за їхніми заявами або заявами їх законних представників без оформлення дозволу на імміграцію. На них поширюється чинність статей 12-15 цього Закону.

Отже, з вищевказаної норми вбачається, що посвідка на постійне проживання видається уповноваженим органом за заявою, та не передбачає попереднього оформлення дозволу на імміграцію, а відтак, позивач отримав посвідку на постійне проживання в межах законодавства.

Суд зазначає, що позивачу не надавався дозвіл на імміграцію в Україні, оскільки він прибув до України у 1990 році з метою працевлаштування та працювала на Київському ЗАТ «Завод «Ленінська кузня» ще до вступу в дію Закону України "Про імміграцію", який прийнятий 07 червня 2001 року, яким передбачено набуття дозволу на імміграцію позивача в силу цього Закону без окремої дії чи рішення суб`єкта владних повноважень і позивачу в силу дії цього Закону щодо набуття права на дозвіл на імміграцію надана посвідка на постійне місце проживання в Україні без надання дозволу на імміграцію.

При документуванні позивача 11.03.2004 посвідкою на постійне місце проживання в Україні, Головне управління МВС України в Київській області проводило перевірку законності залишення її на постійне проживання на території України та керувалось положеннями Закону України "Про імміграцію", підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію не виявлено та надано посвідку на постійне місце проживання в Україні

Доказів того, що посвідка на постійне проживання позивача є підробленою або отримана позивачкою у не передбаченому законом порядку, відповідачем не було надано.

Відповідно до приписів ст. 12 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідачем по справі не було враховано, що перелік підстав для прийняття вказаного рішення передбачений ст.12 Закону України "Про імміграцію", а "інших випадків", зокрема, з підстав пропуску шестимісячного строку для подання заяви про видачу посвідки на постійне проживання в Україні, чинним законодавством не передбачено.

Щодо доводів відповідача про пропущення позивачем шестимісячного строку звернення за отриманням посвідки, слід вказати, що п.2 розділу V "Прикінцеві положення" Закону України "Про імміграцію" було зобов`язано Кабінет Міністрів України у двомісячний термін з дня набрання чинності цим Законом прийняти нормативно-правові акти, необхідні для реалізації цього Закону.

Відповідно до п.3 розділу V "Прикінцеві положення" Закону України "Про імміграцію" було рекомендовано Президенту України визначити центральний орган виконавчої влади, на який буде покладено виконання функцій спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції, та привести свої акти у відповідність з цим Законом.

Так, з метою забезпечення виконання Закону України "Про імміграцію" Президентом України було видано Указ №596 від 07.08.2001 р., яким покладено на Міністерство внутрішніх справ України виконання функцій спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та зобов`язано Кабінету міністрів України затвердити у двомісячний строк зразок посвідки на постійне проживання в Україні, правила та порядок її оформлення і видачі, а також порядок видачі посвідки на постійне проживання в Україні особам, зазначеним у пункті 4 розділу V "Прикінцеві положення" Закону України "Про імміграцію".

Таким підзаконним актом стала Постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку формування квоти імміграції, Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень, Порядку оформлення і видачі посвідки на постійне проживання" №1983 від 26.12.2002 р.

Відповідно до вступної частини вищевказаної Постанови, остання була видана на виконання статті 5 Закону України "Про імміграцію", тобто поза межами шестимісячного строку, визначеного абзацом четвертим пункту 4 розділу V "Прикінцеві положення" Закону України "Про імміграцію".

Отже, документування посвідками на постійне місце проживання в`єтнамських громадян на підставі Закону України "Про імміграцію" відповідними міграційними органами фактично було розпочато після 26.12.2002 року у порядку, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України №1983 від 26.12.2002 р. вже після спливу шестимісячного терміну, передбаченого "Прикінцевими положеннями" Закону України "Про імміграцію".

Таким чином, жоден громадянин Соціалістичної республіки В`єтнам не міг звернутися і бути документованим посвідкою на постійне проживання у визначений законом термін до 07.02.2002 р., оскільки порядок видачі таких посвідок було затверджено Кабінетом Міністрів України, всупереч п.2 розділу V Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію" та Указу Президента України № 596 від 07.08.2001 р.

Суд зауважує, що на момент звернення позивача з заявою про надання посвідки було передбачено оформлення посвідки на постійне проживання без надання дозволу на імміграцію відповідно до п.4 розділу V Закону України "Про імміграцію", разом з тим, недотримання позивачем передбаченого вказаною нормою шестимісячного терміну не є підставою для скасування вже виданої посвідки на постійне проживання.

Вищевказана правова позиція узгоджується з висновком Верховного суду, викладеним в постанові від 03.08.2018 р. по справі № 820/1608/17, відповідно до якого посвідка на постійне проживання може бути скасована суб`єктом владних повноважень лише у випадку скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до ст.ст. 12 і 13 Закону України "Про імміграцію". Інших підстав для скасування вже виданої посвідки на постійне проживання діюче законодавство не передбачає.

Скасування дозволу на імміграцію з інших підстав, зокрема з підстав пропуску шестимісячного строку для подання заяви про видачу посвідки на постійне проживання в Україні, чинним законодавством не передбачено.

Вищезазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеною в постанові від 20.06.2018 р. по справі №820/1208/16.

Таким чином, пункт 8 наказу Державної міграційної служби України № 240 від 28.12.2018 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності оскаржуваного рішення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 5-10, 72, 73, 74, 77, 139, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної міграційної служби України (м. Київ, вул. Володимирська, 9), треті особи: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області (м. Харків, вул. Римарська, 24), Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області (м. Київ, вул. Березняківська, 4-а) про визнання протиправним та скасування наказу - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати пункт 8 наказу Державної міграційної служби України № 240 від 28.12.2018 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної міграційної служби України () на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12 серпня 2019 року.

Суддя В.В. Єгупенко