Справа № 120/1415/19-а
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1415/19-а

Головуючий у 1-й інстанції: Яремчук Костянтин Олександрович

Суддя-доповідач: Сушко О.О.

30 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Залімського І. Г. Смілянця Е. С.

за участю:

секретаря судового засідання: Платаш В.О.,

представника відповідача: Кухрівського О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 червня 2019 року (м. Вінниця, 10 червня 2019 року) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного Управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання відсутнім боргу зі сплати єдиниго соціального внеску,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати відсутнім боргу зі сплати єдиного соціального внеску за 2016 та 2017 роки в сумі 12245,64 гривень, визначеного на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-186-17 від 02 квітня 2019 року.

Відповідно до рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 червня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позовні вимоги про визнання відсутності боргу зі сплати ЄСВ є неналежним способом захисту порушеного права позивача, а вийти за межі позовних вимог неможливо через наполягання останнього саме на такій вимозі..

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі №802/1415/18-а від 08.08.2018 року, залишеному без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.11.2018 року, визнано протиправною та скасовано вимогу відповідача про сплату позивачем боргу (недоїмки) від 12.03.2018 року №Ф-186-17 на загальну суму 12 245,64 грн..

Відповідач, у відповідності до абз. 3 ч. 6 Розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449, згідно з яким вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною: ... якщо вимога органу доходів і зборів про сплату боргу (недоїмки) скасовується судом - у день набрання судовим рішенням законної сили, зобов`язаний був її відкликати, і більше не виставляти.

Однак, не зважаючи на наявність вказаного вище судового рішення, відповідач 02 квітня 2019 року повторно сформував і виніс вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-186-17 зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 12245,64 гривень, який рахується за позивачем, тобто, за той же період з тією ж сумою заборгованості за тим же номером, яка різниться лише датою винесення вимоги.

Позивач, подаючи позов до суду, вважав, що так як вимога про сплату ЄСВ відповідача вже була скасована, однак, на думку останнього, борг з його сплати залишився рахуватися, то належним способом захисту прав буде визнання відсутності такого боргу.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що такий спосіб захисту порушеного права не призведе до поновлення позивача в правах, а тому не може бути визнаний ефективним.

Однак, помилковим є висновок суду першої інстанції про не можливість вийти за межі позовних вимог через наполягання позивача на задоволенні саме заявлених ним вимог, які більше схожі на вимогу встановлення юридичного факту.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На відміну від повноважень суду при вирішенні публічно-правового спору вийти за межі позовних вимог, позивач згідно зі змістом ст. 47 КАС України обмежений у праві на зміну позовних вимог після початку розгляду справи по суті.

Колегія суддів вважає, що у разі встановлення факту порушення прав і свобод громадянина суб`єктом владних повноважень, суд, керуючись наданими повноваженням, визначеними ст. 245 КАС України, зобов`язаний прийняте таке рішення, яке зможе ефективно відновити порушені права або їх захистити від такого порушення, у тому числі, й шляхом виходу за межі позовних вимог.

Таким чином, у даній справі колегія суддів вважає, що з метою ефективного захисту порушеного права позивача, слід визнати протиправними дії відповідача щодо винесення спірної вимоги та скасувати останню.

У відповідності до ч. 1 ст. 128 КАС України, так як позивач поніс судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позову і апеляційної скарги, то на його користь з відповідача підлягає стягненню 1921 грн. за рахунок бюджетних асигнувань останнього.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 червня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити частково.

Вийти за межі позовних вимог.

Визнати протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області щодо прийняття вимоги №Ф-186-17 від 02 квітня 2019 року про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 боргу зі сплати єдиного соціального внеску у сумі 12245,64 грн. та її скасувати.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 1921 грн. судових витрат.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 06 серпня 2019 року.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Залімський І. Г. Смілянець Е. С.