Справа № 1140/3499/18
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2019-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 серпня 2019 року м. Дніпросправа № 1140/3499/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19.03.2019 р. (суддя Сагун А.В., м. Кропивницький) у справі № 1140/3499/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області

про скасування рішення та зобов`язати вчинити певні дії, -

встановив:

У грудні 2018 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача у ненаданні адміністративної послуги по заяві від 01.03.2018 року відповідно до пункту 5 статті 10 Закону України Про адміністративні послуги (про надання дозволу на розробку проекту землеустрою) позивачу;

- визнати протиправним і скасувати рішення (у формі листа) відповідача від 06.12.2018 року №Ш-16575/0-7818/0/17-18, яким позивачу відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,0000 га, яка розташована на території Озерської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області, кадастровий номер НОМЕР_1 ;

- зобов`язати відповідача затвердити позивачу проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га, яка розташована на території Озерської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області, кадастровий номер НОМЕР_1 ;

- стягнути з відповідача моральну шкоду на користь позивача у розмірі 1/3 частини мінімальної заробітної плати (на момент подання цієї позовної заяви);

- зобов`язати відповідача подати суду у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19.03.2019 р. позов задоволено частково, а саме:

- визнано протиправним і скасовано рішення (у формі листа) відповідача від 06.12.2018 року №Ш-16575/0-7818/0/17-18, яким позивачу відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,0000 га, яка розташована на території Озерської сільської ради - Світловодського району Кіровоградської області, кадастровий номер НОМЕР_1 ;

- зобов`язано відповідача затвердити позивачу проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га, яка розташована на території Озерської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області, кадастровий номер НОМЕР_1 .

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Рішення в частині задоволених позовних вимог мотивовано тим, що відповідач, відмовляючи у затвердженні поданого позивачем проекту землеустрою, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені ЗК України, Законом України "Про землеустрій", без дотримання вимог ч. 2 ст. 2 КАС України. Проект землеустрою погоджений відповідно до вимог ст. 186-1 ЗК України, тому зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою є належним способом захисту порушеного права позивача.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зазначає, що 06.12.2018 року відповідач, розглянувши заяву позивача, повідомив про те, що позивачем не дотримано принципу мовчазної згоди відповідно до ст. 118 ЗК України, тому відповідач вважає за доцільне відмовити у задоволенні заяви позивача.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не дотримався всіх вимог законодавства для надання дозволу органом, а тому позивач не набув права "правомірного очікування", яке б підлягало судовому захисту.

Зазначає, що вимога про зобов`язання відповідача надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є втручанням в дискреційні повноваження відповідача, що не відповідає завданням адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає.

Відповідно до Рекомендацій №11 (80) 2 щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, що прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980, термін «дискреційне повноваження» означає повноваження, яке надає адміністративному органу певний ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибирати з кількох юридично доступних рішень, те яке буде більш прийнятним. Відтак дискреційними є повноваження, які залишають державному органу чи його посадовій особі свободу розсуду після з`ясування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Судом першої інстанції не було вирішено питання про наявність обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються, наявність у відповідача по справі повноважень щодо вчинення дій, про зобов`язання яких просить позивач; судом не було з`ясовано чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи. Суд першої інстанції неправильно вирішив яку правову норму належить застосувати до правовідносин, що виникли між сторонами. Суд застосував лише загальні положення норм законодавства.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.

Позивач надіслав суду заяву, в якій зазначив, що всі факти зазначені ним в позовній заяві, тому необхідності у наданні відзиву немає.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області із заявою від 01.03.2018 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,0000 га, яка розташована на території Озерської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області, кадастровий номер НОМЕР_1 .

До вказаної заяви позивачем додані: графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки; копія паспорта громадянина та ідентифікаційного коду (а.с.21).

Зазначена заява отримана відповідачем 05.03.2019 (а.с.23).

У зв`язку з неотриманням у встановлений ЗК України строк відповіді, діючи за принципом мовчазної згоди, позивачем замовлено розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

16.04.2018 року між ОСОБА_1 (замовник) та ФОП ОСОБА_2 (виконавець за договором) укладено договір №231/ПР на виконання робіт по розробці проекту землеустрою (а.с.27-28).

16.04.2018 року позивачем до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області надіслано повідомлення про те, що ним замовлено розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, загальною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства (а.с.24, 26).

Відповідно до висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки експерта державної експертизи Сороки ОСОБА_3 . ОСОБА_4 від 23.11.2018 №8985/82-18 зазначений проект був погоджений (а.с.31).

27.11.2018 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області щодо прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (а.с.37-40).

Листом Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 06.12.2018 року №Ш-16575/0-7818/0/17-18 ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,0000 га, яка розташована на території Озерської сільської ради - Світловодського району Кіровоградської області, кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с.41).

У листі зазначено, що заява ОСОБА_1 від 01.03.2018 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою розглянута Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області та про результати розгляду повідомлено заявника листом №Ш-2327/0-2269/0/17-18 від 02.04.2018.

Також вказано, що в порушення п. 7 ст. 118 ЗК України заявником не дотримано принципу мовчазної згоди, в частині неповідомлення Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про замовлення проекту щодо відведення земельної ділянки у місячний строк з наданням договору на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову в частині визнання протиправним і скасування оскарженого рішення відповідача та зобов`язання відповідача затвердити позивачу проект землеустрою, оскільки:

- розроблений проект землеустрою був поданий розробником на погодження без наявності відповідного дозволу та за принципом екстериторіальності був погоджений експертом державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, про що складено висновок від 23.11.2018 №8985/82-18;

- у висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 23.11.2018 №8985/82-18, складеному експертом державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, зазначено, що проект землеустрою відповідає вимогам ст.50 закону України "Про землеустрій", зауваження та пропозиції відсутні;

- відповідач, відмовляючи листом 06.12.2018 №Ш-16575/0-7818/0/17-18 у затвердженні проекту землеустрою, посилався на лист №Ш-2327/0-2269/0/17-18 від 02.04.2018, яким відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, та недотримання позивачем принципу мовчазної згоди в порушення п. 7 ст. 118 ЗК України. Проте, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано доказів вручення позивачу листа-відповіді № Ш-2327/0-2269/0/17-18 від 02.04.2018 або доказів, що позивачу було відомо про таку відповідь. Тому суд дійшов висновку, що у позивача виникло право, встановлене абз. 3 ч. 7 ст. 118 ЗК України, на замовлення у місячний строк розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання дозволу;

- в ході судового розгляду справи не знайшло підтвердження посилання відповідача, викладені у листі від 06.12.2018 №Ш-16575/0-7818/0/17-18, щодо недотримання позивачем принципу мовчазної згоди, оскільки останнім 16.04.2018 року подано відповідачу повідомлення про те, що ним замовлено розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, загальною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства;

- відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові 11.12.2018 року у справі №806/862/17, єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому ст. 186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку ст. 186-1 ЗК України, норми ст. 118 ЗК України не містять. Отже, зауваження відповідача що висловлені у листі від 06.12.2018 №Ш-16575/0-7818/0/17-18, є безпідставними.

- у відзиві на позов представником відповідача обґрунтовується правомірність відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою листом відповідача від 02.04.2018 №Ш-2327/0-2269/0/17-18, що не відповідає предмету позову, тому суд не прийняв його до уваги;

- відповідач, відмовляючи у затвердженні поданого позивачем проекту землеустрою з мотивів, наведених у листі 06.12.2018 року №Ш-16575/0-7818/0/17-18, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені ЗК України, Законом України "Про землеустрій", без дотримання вимог ч. 2 ст. 2 КАС України;

- проект землеустрою погоджений відповідно до вимог ст. 186-1 ЗК України, відомості щодо державної реєстрації сформованої земельної внесено до Державного земельного кадастру та присвоєно відповідний кадастровий номер. Отже, з огляду на приписи ч. 9 ст. 118 ЗК України, належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою, оскільки саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним в розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог з огляду на таке.

Відповідно до частин 1, 2 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з частиною 3 статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 116 ЗК України передбачено, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання.

Норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам визначені у статті 121 ЗК України. Відповідно до частини 1 цієї статті громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульовано статтею 118 ЗК України.

Відповідно до частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Частиною 8 статті 118 ЗК України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Згідно з частиною 9 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (частина 10 статті 118 ЗК України).

Статтею 50 Закону України "Про землеустрій" передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

За правилами частин 1, 4, 5, 6 статті 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування передбачені статтею 122 ЗК України.

Згідно з частиною 4 статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого, наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №333 від 29.09.2016 року, до повноважень відповідача, як територіального органу Держгеокадастру, належить розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення на території Кіровоградської області, у тому числі передача таких земельних ділянок безоплатно у власність громадянам у порядку, передбаченому статтею 118 ЗК України.

Отже, отримавши 05.03.2018 року заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення, відповідач повинен був у місячний строк перевірити цю заяву на відповідність її вимогам статей 116, 118, 121 ЗК України і за наслідками перевірки або надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (видати відповідний наказ), або, у разі виявлення обставин, передбачених ч. 7 ст. 118 ЗК України, надати позивачу мотивовану відмову у наданні дозволу. Неприйняття рішення за заявою протягом зазначеного строку визнається мовчазною згодою на надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Відповідачем не надано доказів вручення позивачу листа-відповіді № Ш-2327/0-2269/0/17-18 від 02.04.2018 або доказів, що позивачу було відомо про таку відповідь.

Водночас позивач листом від 16.04.2018 року, який було отримано відповідачем 18.04.2019 року, повідомив відповідача про те, що ним замовлено розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с.24, 26).

Отже, відповідач не ловів суду, що у позивача не виникло встановленого абз. 3 ч. 7 ст. 118 ЗК України права на замовлення у місячний строк розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання дозволу.

Позивач замовив у ФОП ОСОБА_2 розробку проекту землеустрою, уклавши з ним відповідний договір №231/ПР від 16.04.2018 року. (а.с.27-28)

Розроблений проект землеустрою був поданий розробником на погодження без наявності відповідного дозволу та за принципом екстериторіальності був погоджений експертом державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, про що складено висновок від 23.11.2018 №8985/82-18 (а.с. 31).

Постановою Кабінету Міністрів України №580 від 31.08.2016 року затверджено Тимчасовий порядок взаємодії між територіальними органами Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру на період реалізації пілотного проекту із запровадження принципу екстериторіальності погодження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки територіальними органами Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру під час погодження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Цей Тимчасовий порядок визначає механізм взаємодії між територіальними органами Держгеокадастру на період реалізації пілотного проекту під час погодження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до пунктів 2, 5, 7, 8, 13, 14, 15, 16, 17 зазначеного Тимчасового порядку для погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (далі - проект землеустрою) особа, яка відповідно до вимог статті 26 Закону України "Про землеустрій" є розробником проекту землеустрою (далі - розробник), подає до територіального органу Держгеокадастру за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою у паперовому та електронному вигляді.

Територіальний орган Держгеокадастру в день надходження проекту землеустрою: приймає подані документи за описом та реєструє у системі електронного документообігу Держгеокадастру з обов`язковим нанесенням штрих-коду, який включає реєстраційні індекс і дату документа; перевіряє відповідність оригіналу проекту землеустрою у паперовому вигляді проекту землеустрою в електронному вигляді; вносить до системи електронного документообігу Держгеокадастру проект землеустрою в електронному вигляді, засвідчений електронним цифровим підписом розробника, та викопіювання з індексної кадастрової карти (плану), на якому відображено запроектовану земельну ділянку та інформацію про обмеження (у разі їх наявності).

Система електронного документообігу Держгеокадастру за принципом випадковості вибирає територіальний орган Держгеокадастру, який здійснюватиме погодження проекту землеустрою, та не пізніше наступного робочого дня з дня надходження проекту землеустрою передає відповідному територіальному органу Держгеокадастру матеріали, зазначені у пункті 5 цього Порядку.

Розгляд та погодження або відмова у погодженні проектів землеустрою здійснюються працівниками територіальних органів Держгеокадастру, які вибрані за принципом випадковості системою електронного документообігу Держгеокадастру.

Розгляд та погодження або відмова у погодженні проектів землеустрою здійснюються експертами державної експертизи у порядку черговості їх надходження відповідно до вимог, установлених статтею 186-1 Земельного кодексу України.

Під час розгляду проектів землеустрою опрацьовується проект землеустрою в електронному вигляді, засвідчений електронним цифровим підписом розробника.

За результатами розгляду проекту землеустрою відповідний експерт державної експертизи у строк, що не перевищує п`яти робочих днів з дня надходження проекту землеустрою, готує висновок згідно з додатком, скріплює його в електронній формі своїм електронним цифровим підписом, після чого реєструє у системі електронного документообігу Держгеокадастру.

Оригінал висновку в електронній формі надсилається електронною поштою розробнику у строк, що не перевищує одного робочого дня з дня його реєстрації у системі електронного документообігу Держгеокадастру.

Територіальний орган Держгеокадастру за місцем розташування земельної ділянки у строк, що не перевищує одного робочого дня після реєстрації у системі електронного документообігу Держгеокадастру висновку, роздруковує його, завіряє роздрукований висновок печаткою та подає його розробнику разом з оригіналом проекту землеустрою у паперовому вигляді.

У висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 23.11.2018 №8985/82-18, складеному експертом державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, зазначено, що проект землеустрою відповідає вимогам ст.50 Закону України "Про землеустрій", зауваження та пропозиції відсутні (а.с. 31).

Відповідач, відмовляючи листом 06.12.2018 року №Ш-16575/0-7818/0/17-18 у затвердженні проекту землеустрою, посилався на лист №Ш-2327/0-2269/0/17-18 від 02.04.2018, яким відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою та недотримання позивачем принципу мовчазної згоди, в порушення п.7 ст. 118 ЗК України (а.с.41).

У постанові від 06.03.2019 р. у справі №1640/2594/18, провадження №К/9901/67463/18, Верховний Суд дійшов висновку, що «законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

При цьому з вищенаведених норм Земельного кодексу України вбачається, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 Земельного кодексу України, норми статті 118 Земельного кодексу України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту».

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідач не спростовує, що зазначений проект землеустрою погоджений відповідно до вимог ст. 186-1 ЗК України, а відомості щодо державної реєстрації сформованої земельної внесено до Державного земельного кадастру та присвоєно відповідний кадастровий номер.

Отже, зазначені відповідачем доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції щодо неправомірності оскарженої позивачем відмови у затвердженні проекту землеустрою.

Стосовно доводів щодо втручання у дискреційні повноваження відповідача колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями ст.2 КАС України, які фактично визначають вимоги, зокрема до рішень суб`єктів владних повноважень, визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В даному випадку оскаржуване рішення було прийнято відповідачем всупереч наведеним нормам ЗК України, тобто є незаконним.

Також колегія суддів зазначає, що у рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними ст. 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку (постанова Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №825/602/17).

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанта рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Отже, втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішення за клопотанням заявника замість суб`єкта владних повноважень.

Відповідач у справі не навів суду законних підстав для відмови позивачу у затвердженні проекту землеустрою, тому за результатом розгляду наданого позивачем проекту землеустрою відповідач може прийняти лише рішення про його затвердження.

Таким чином, доводи відповідача щодо втручання суду в його дискреційні повноваження також є безпідставними, а задоволення судом першої інстанції позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача затвердити позивачу проект землеустрою є належним способом захисту порушеного права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, оскільки відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством та не довів суду правомірності свого рішення.

В п. 23 рішення від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України" (Заява N63566/00) Європейський суд з прав людини нагадує, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N303-A, параграф 29).

Колегія суддів вважає, що інші аргументи, наведені відповідачем в обґрунтування апеляційної скарги, не вимагають детального обґрунтування, оскільки не є вирішальними.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19.03.2019 р. у справі № 1140/3499/18 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя В.Є. Чередниченко

Суддя С.М. Іванов