Справа № 520/1348/19
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2019-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

02 серпня 2019 р. № 520/1348/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мельникова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Дирявої К.І.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Шапошника С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень, скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати податкові повідомлення-рішення № та № , прийняті на ГУ ДФС у Харківській області підставі акта №5091/20-40-13-05-08/ від 05.12.2018 року не законними та скасувати їх;

- скасувати Наказ ГУ ДФС у Харківській області від 13.09.2018 року № 6763 та зобов`язати Головне управління ДФС у Харківській області провести документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року у присутності ОСОБА_1 з метою забезпечення прав, передбачених п. 17.1.6. ст. 79 Податкового кодексу України.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що відповідачем було протиправно проведено документальну позапланову невиїзну перевірку, оскільки не враховано поданого позивачем клопотання про перенесення термінів проведення такої перевірки. Так, контролюючим органом проведено перевірку позивача без встановлення суттєвих обставин та з порушенням права позивача на взяття участі у проведенні перевірки. Також позивачем вказано, що податкові повідомлення-рішення № та № , прийняті на ГУ ДФС у Харківській області підставі акта №5091/20-40-13-05-08/ від 05.12.2018 року є протиправним та прийнятим відповідачем з порушенням норм діючого законодавства, оскільки перевіркою не було встановлено факту належного повідомлення кредитором боржника про прощення боргу одним з визначених законодавством способів. Вказані обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.

Ухвалою суду від 04.03.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом, а також призначено розгляд справи у підготовчому провадженні.

Представником відповідача, Головного управління ДФС у Харківській області, через канцелярію суду подано відзив на позов, в якому останній проти заявленого позову заперечував та зазначив, що підставою для видання спірного у даній справі наказу послугували обставини отримання відомостей від ПАТ «ПУМБ» про виплату доходу, отриманого платником податку як додаткове благо, а також ненадання позивачем відповіді на обов`язковий запит контролюючого органу.

Позивач та представник позивача в судове засідання прибули, позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судове засідання прибув, проти заявленого позову заперечував.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, встановив наступне.

Під час судового розгляду справи судом встановлено, що перевіркою дотримання встановленого порядку подання податкових декларацій встановлено, що відповідно до п.179.1 ст.179 Податкового кодексу України платником податків ОСОБА_1 від 22.04.2016 року подано до контролюючого органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік.

З метою здійснення контролю за дотриманням вимог Податкового кодексу України в частині оподаткування доходів, контролюючим органом було проведено аналіз податкових розрахунків доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, та встановлено виплату установою банку ПАТ «ПЕРШИМ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (код ЄДРПОУ 4282829) доходу у вигляді додаткового блага за ознакою доходу « 126» у розмірі 969581, 54 грн.

Матеріали справи свідчать, що Головним управлінням ДФС у Харківській області на адресу ПАТ «ПУМБ» направлено запит від 20.07.2017 №21/20-40-13-01/12 щодо отримання інформації про виконання вимог пп. 164.2.17 (д) п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України в частині повідомлення платника податку - боржника ФО-П ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) про прощення (анулювання) боргу за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року.

Під час судового розгляду справи встановлено, що на вказаний запит ПАТ «ПУМБ» надано відповідь від 03.08.2017 МКНО-08.1.2.1/94, в якій банком підтверджено інформацію про суми виплачених (нарахованих) доходів ОСОБА_1 у2015 році, що у повному обсязі відображено у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) фізичним особам і сум утриманого податку (формою №1ДФ) за ознакою доходу« 126».

Так, контролюючим органом було встановлено, що ПАТ «ПУМБ», виконуючи функцію податкового агента, надано податковий розрахунок за формою 1 ДФ за підсумками звітного періоду, у якому борг було анульовано (прощенно), та зазначено (відображено) суму доходу ФО-П ОСОБА_1 за ознакою 126 (додаткове благо) - у сумі 969581,54 грн.

Матеріали справи свідчать, що з приводу питання декларування контролюючим органом було направлено на адресу позивача запит від 10.11.2017 року №5077/С/20-40-13-09-26 «Про надання пояснень та їх документального підтвердження, а також уточнюючої податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік, який було отримано позивачем 23.11.2017 року, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія поштового повідомлення. Зі змісту вказаного запиту вбачається, що останнім повідомлено позивача про обставини надання інформації ПАТ «ПУМБ» про виплату ОСОБА_1 доходу у 2015 році у вигляді додаткового блага у сумі 969851,54 грн. без утримання відповідних податкових зобов`язань та необхідність подання уточнюючої податкової декларації за 2015 рік до території обслуговування Східної ОДПІ Головного управління ДФС у Харківській області і декларування відповідних сум доходу та податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Також контролюючим органом із посиланням на положення пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України повідомлено позивача, що ненадання пояснень на обов`язковий запит контролюючого органу є підставою для проведення документальної позапланової перевірки.

Зі змісту направленого на адресу позивача запиту вбачається, що останній складено на направлено контролюючим органом відповідно до приписів пп.20.1.2 п. 20.1 ст. 20, пп.1 та пп.3 абз. 2 п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України.

У відповідь на вказаний запит позивачем було направлено на адресу контролюючого органу лист від 14.12.2017 року, яким наголошено, що здійснення контролю особи-платника податків щодо сплати нею податків та зборів, дотримання вимог законодавства в частині сплати обов`язкових податкових платежів та подання податкової звітності ведеться за місцем обліку такої особи, тобто за її місцем реєстрації.

Під час судового розгляду справи судом встановлено, що відповідачем було направлено запит від 12.06.2018 року №6823/С/20-40-01-23 «Про надання інформації (пояснень) та документальних підтверджень», який за своїм змістом є аналогічним попередньому. Зазначений запит позивачем було отримано 19.06.2018 року, про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення наявна в матеріалах справи.

На письмовий запит Головного управління ДФС у Харківській області від 12.06.2018 №6823/С/20-40-01-23 щодо декларування доходів, ФОП ОСОБА_1 , у строки, передбачені пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України відповідь не надано.

Позивачем у судовому засіданні надано пояснення та вказано, що оскільки жодних порушень під час подання податкової декларації за 2015 рік позивачем допущено не було, то підстави для надання пояснень у нього були відсутні, у зв`язку з чим пояснення на запит контролюючого органу подано не було.

Судовим розглядом справи встановлено, що Головним управлінням ДФС у Харківській області 13.09.2018 року на підставі п.п.20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1 ст. 78, п. 79.2 ст.79 у зв`язку з виявленими недостовірними даними, що містяться у податковій декларації, поданій платником податків фізичною особою ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ), та ненаданням пояснень та документальних підтверджень на письмовий запит від 12.06.2018 № 6823/С/20-40-13-01-23 видано наказ №6763, яким наказано провести документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків фізичної особи ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 , податкова адреса: АДРЕСА_1 ) за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 з метою контролю за повнотою нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з 23 листопада 2018 року тривалістю 5 робочих днів.

На виконання вказаного наказу відповідачем було направлено на адресу позивача повідомлення №9672/С/20-40-13-05-17, яке було отримано позивачем 25.09.2018 року.

Під час судового розгляду справи судом встановлено, що після отримання вказаного повідомлення позивачем було направлено на адресу контролюючого органу клопотання про перенесення позапланової невиїзної перевірки, в якому просив перенести позапланову невиїзну перевірку на іншу дату у зв`язку з неможливістю прибуття через перебування у відпустці.

Як свідчать наявні в матеріалах справи докази, листом від 20.11.2018 року №11456/С/20-40-13-05-17 «Про розгляд клопотання» позивача було повідомлено, що присутність платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова, а для перенесення строків проведення позапланової документальної невиїзної перевірки відсутні правові підстави.

Судовим розглядом справи встановлено, що на підставі пп. 78.1.4 п.78.1 ст.78, п.79.2 ст.79, пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пунктів 61.1, 61.2 ст. 61, пп.62.1.3 п.62.1 ст.62, п.75.1 ст.75, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України та наказу від 13.09.2018 року №6763 у період з 23.11.2018 року по 29.11.2018 року контролюючим органом проведено перевірку позивача, результати якої оформлено у вигляді акту від 05.12.2018 року №5091/20-40-13-05-08/ НОМЕР_1 .

Відповідно до висновків акту від 05.12.2018 року №5091/20-40-13-05-08/ перевіркою встановлено порушення позивачем:

- ппп. Д пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України у результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік на суму 193361,31 грн., 2015 рік - 193361,31 грн,

- п. 16 прим. 1 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України військовий збір у сумі 14547,77 грн.

На підставі вищевказаного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 22.01.2019 року:

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 241701,64 грн., в тому числі за податковим зобов`язанням 193361,31 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 48340,33 грн;

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір у сумі 18184,71 грн., в тому числі за податковим зобов`язанням 14547,77 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 3636,94 грн.

Позивач, вважаючи вказаний наказ Головного управління ДФС у Харківській області від 13.09.2018 року № 6763 та податкові повідомлення-рішення № та № протиправними, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та запереченням проти них, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що відповідно до пп.16.1.5, 16.1.7 п.16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний: подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов`язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання; подавати контролюючим органам інформацію в порядку, у строки та в обсягах, встановлених податковим законодавством.

Згідно з положеннями ст. 61 Податкового кодексу України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Як передбачено положеннями п.73.3 ст.73 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (заступником керівника) контролюючого органу і повинен містити: підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; печатку контролюючого органу.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав: за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; для визначення рівня звичайних цін на товари (роботи, послуги) під час проведення перевірок та в інших випадках, передбачених статтею 39 цього Кодексу; виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків; щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків: податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування; акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної; у разі проведення зустрічної звірки; в інших випадках, визначених цим Кодексом.

Запит вважається врученим, якщо його надіслано поштою листом з повідомленням про вручення за податковою адресою або надано під розписку платнику податків або іншому суб`єкту інформаційних відносин або його посадовій особі.

Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену у запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження протягом одного місяця з дня, що настає за днем надходження запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом). У разі коли запит складено з порушенням вимог, викладених в абзацах першому та другому цього пункту, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.

Відповідно до п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

При цьому, положеннями пп. 75.1.2 п.75.1 ст.75 Податкового Кодексу України передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Згідно із пп. 78.1.4. ст.78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Відповідно до п.78.4. ст.78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

З аналізу вищевикладених положень слід дійти висновку про те, що виявлені податковим органом факти, які свідчать про недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, можуть бути підставою для проведення перевірки у відповідності до підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України лише у випадку, коли сумніви не усунуті наданими поясненнями та документальними підтвердженнями, направленими таким платником у відповідь на відповідний запит контролюючого органу.

Враховуючи викладене, вирішення контролюючим органом питання про призначення проведення перевірки на підставі підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України здійснюється за результатами комплексної оцінки виявлених випадків недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях платника податків, з урахуванням наданих таким платником пояснень та їх документальних підтверджень у спростування зазначених сумнівів.

Зі змісту наказу вбачається, що в якості підстави для призначення перевірки підприємства позивача вказано, зокрема, п.п.78.1.4 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України.

З наявних в матеріалах справи доказів та зі змісту направлених позивачу запитів від 20.07.2017 №21/20-40-13-01/12, від 12.06.2018 №6823/С/20-40-01-23 вбачається, що останні відповідають вимогам пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України щодо змісту таких запитів, оскільки містить опис запитуваної інформації та перелік документів, посилання на норми законодавства, підстави для надіслання запиту, а саме: згідно з відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб Державної фіскальної служби України про суми виплачених доходів, у 2015 році ОСОБА_1 було отримано дохід від ПАТ 'ПУМБ' у вигляді додаткового блага у сумі 969851,54 грн. без утримання відповідних податкових зобов`язань, який не було задекларовано, а також відповідні податкові зобов`язання.

Таким чином, суд зазначає, що запити контролюючого органу від 20.07.2017 №21/20-40-13-01/12, від 12.06.2018 №6823/С/20-40-01-23 відповідають вимогам пп.73.3 ст.73 Податкового кодексу України, що свідчить про наявність у позивача обов`язку надання інформації, запитуваної контролюючим органом.

Проте, як встановлено під час судового розгляду справи позивачем не було надано належних відповідей та запитуваних документів, а отже у відповідача були наявні підстави для призначення та проведення перевірки відповідно до положень пп.78.1.4 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, що свідчить про правомірність наказу Головного управління ДФС України у Харківській області №6763 від 13.09.2018 року "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 )".

Враховуючи наведені вище норми законодавства, суд зазначає, що в даному випадку відповідачем при прийнятті спірного у даній справі наказу №6763 від 13.09.2018 року "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 )" не допустив порушень положень податкового законодавства, зокрема, пп.78.1.4 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, з огляду на те, що позивачем всупереч нормам діючого законодавства не було надано відповіді на обов`язкові запити контролюючого органу про надання інформації та її документального підтвердження, а запити, направлені відповідачем до позивача від 12.06.2018 №6823/С/20-40-01-23 щодо надання пояснень та їх документального підтвердження, а також уточнюючої податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік, які направлені на підставі пункту 3 абзацу 3 пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України та з дотриманням всіх вимог до таких запитів встановлених абзацом 2 пунктом 73.3 статті 73 Податкового кодексу України.

При цьому, суд зазначає, що при розгляді даної справи судом враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 28.02.2019 року у справі №820/4437/18 та від 31.05.2019 року у справі №825/415/18.

Відповідно до положень ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, не можуть бути враховані судом доводи позивача стосовно ненадання йому можливості бути присутнім під час проведення вказаної перевірки та не перенесення строків її проведення, оскільки нормами Податкового кодексу України не передбачено можливості перенесення строків проведення перевірки у зв`язку зі знаходженням платника податків у відпустці.

Також не можуть бути враховані судом доводи позивача стосовно порушення відповідачем порядку прийняття спірного наказу, а саме після спливу 15 робочих днів після отримання запиту позивачем, оскільки такі не нівелюють обставин ненадання позивачем відповіді та пояснень на обов`язковий запит контролюючого органу.

З врахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування наказу ГУ ДФС у Харківській області від 13.09.2018 року № 6763.

Стосовно позовних вимог позивача про зобов`язання Головного управління ДФС у Харківській області провести документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року у присутності ОСОБА_1 з метою забезпечення прав, передбачених п. 17.1.6. ст. 79 Податкового кодексу України, суд зазначає наступне.

Враховуючи встановлення судовим розглядом справи обставин правомірності наказу ГУ ДФС у Харківській області від 13.09.2018 року № 6763, а також враховуючи, що питання проведення перевірок віднесено до дискреційних повноважень контролюючого органу, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даної частини позовних вимог позивача.

Стосовно позовних вимог позивача про визнання податкових повідомлень-рішень № та № , прийнятих ГУ ДФС у Харківській області на підставі акта №5091/20-40-13-05-08/ НОМЕР_1 від 05.12.2018 року не законними та скасування їх суд зазначає наступне.

Під час розгляду справи встановлено, що підставою для винесення вказаних податкових повідомлення-рішення послугував висновок контролюючого органу про порушення податкового законодавства, зроблений на підставі даних, отриманих від ПАТ "ПУМБ", про те, що позивач у 2015 році отримав дохід (додаткове благо) у вигляді суми боргу платника податків, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства.

Судом встановлено, що між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 був укладений споживчий кредитний договір № 6294802 від 21.04.2008 року, за умовами якого позивачем було отримано 63870 (шістдесят три тисячі вісімсот сімдесят) доларів США для придбання земельної ділянки.

Зі змісту позовної заяви та наданих позивачем доказів судом встановлено, що за період до 2014 року ОСОБА_1 було сплачено по кредитному договору 59522,30 дол. США.

При цьому, позивачем вказано, що відповідно до кредитного договору борг ОСОБА_1 перед ПАТ «ПУМБ» складався з основної суми боргу, відсотків за користування кредитом, штрафів, пені за прострочення оплат.

Позивачем 02.03.2015 року було подано до відділення банку у м. Харкові заяву-згоду на процес добровільної реалізації залогового майна, в якій зазначено про подальше застосування програми прощення.

Судовим розглядом справи встановлено, що додатковою угодою №1 від 14.04.2015 року до кредитного договору № 6294802 від 21.04.2008 р. про припинення зобов`язання шляхом прощення боргу сторонами кредитного договору вирішено, що залишок за кредитним договором станом на дату підписання становить 54742,41 доларів США, при сплаті 12315 дол. США протягом дня з дня укладання додаткової угоди №1 від 14.04.2015 року решта суми, підлягає прощенню (анулюванню) банком.

Матеріали справи свідчать, що умова щодо сплати ОСОБА_1 була виконана, а саме сплачено 250230 грн., що підтверджується квитанцією вид 14.04.2019 р., копія якої міститься в матеріалах справи.

ПАТ «ПУМБ» було направлено на адресу позивача та отримано останнім повідомлення про прощення частини боргу від 14.04.2015 р. № КНО/44.2-43, яким повідомлено про прощення 14.04.2015 року частини боргу у розмірі 42427,41 дол. США за кредитним договором №6294802. Також матеріали справи містять копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вказаного повідомлення.

Як встановлено судом з аналізу акту перевірки №5091/20-40-13-05-08/ НОМЕР_1 від 05.12.2018 року ОСОБА_1 подано податкову декларацію про майновий стан і доходи платника податків за 2015 рік, однак в ній не відображено отримання вказаного доходу у вигляді прощеного боргу.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 605 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

При цьому, пп.14.1.54 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Згідно із п.162.1 ст.162 Податкового кодексу України платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Відповідно до п.163.1 ст.163 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

За змістом п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (пп.164.1.2 п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України).

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.

Отже, відповідно до положень пп. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст. 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Згідно із положеннями пп. 165.1.55 п. 165.1 ст.165 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року; сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Тобто, під додатковим благом розуміється тільки основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, прощені (анульовані) кредитором.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» №321-VIII від 09.04.2015, положення якого набрали чинності 07.05.2015, підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» доповнено пунктом 8, у відповідності з яким не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

З аналізу вищевикладених норм законодавства слід дійти висновку, що у разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Як встановлено судом додатковою угодою №1 від 14.04.2015 року до кредитного договору № 6294802 від 21.04.2008 р. про припинення зобов`язання шляхом прощення боргу позивачем та ПАТ «ПУМБ» вирішено, що залишок за кредитним договором станом на дату підписання становить 54742,41 доларів США, при сплаті 12315 дол. США протягом дня з дня укладання додаткової угоди №1 від 14.04.2015 року решта суми, підлягає прощенню (анулюванню) банком.

Після укладення вказаної додаткової угоди та виконання позивачем її умов ПАТ «ПУМБ» було направлено на адресу позивача повідомлення про прощення частини боргу від 14.04.2015 р. № КНО/44.2-43.

Позивач, обґрунтовуючи власну правову позицію, послався на обставини того, що відповідно до підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення. ПАТ ПУМБ до Харківського окружного адміністративного суду надано матеріали серед яких міститься поштове повідомлення про вручення поштового відправлення від 28.05.2014 № 497, надісланого ПАТ ПУМБ до ОСОБА_1 , проте на вказаному поштовому повідомленні відсутній підпис одержувача.

Надаючи оцінку вказаним доводам позивача суд зазначає, що зі змісту пп. "д" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України вбачається, що законодавцем визначено декілька умов повідомлення про анулювання (прощення) боргу, а саме повідомлення кредитором платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу.

Враховуючи обставини того, що матеріали справи містять підписану позивачем додаткову угоду №1 від 14.04.2015 року до кредитного договору № 6294802 від 21.04.2008 р. про припинення зобов`язання шляхом прощення боргу, суд зазначає, що банківською установою ПАТ «ПУМБ» виконано умови визначені положеннями пп. "д" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України в частині належного повідомлення позивача про прощення боргу.

Відтак, наведені доводи позивача щодо не повідомлення його ПАТ «ПУМБ» про прощення боргу не відповідають дійсним обставинам справи.

При цьому, суд зазначає, що наявні в матеріалах справи копії додаткової угоди №1 від 14.04.2015 року до кредитного договору № 6294802 від 21.04.2008 р. про припинення зобов`язання шляхом прощення боргу, повідомлення про прощення частини боргу №КНО/44.2-43 від 14.04.2015 року містять в собі зазначення про те, що банківською установою здійснюється прощення частини боргу у розмірі 42384,85 дол. США. В той же час, вказані документи не містять відомостей про складові сказаної суми боргу.

Вказаних відомостей, як встановлено під час розгляду справи не було надано і до контролюючого органу.

При цьому, з наявної в матеріалах справи копії запиту контролюючого органу до ПАТ «ПУМБ» від 20.07.2017 року №21/20-40-13-01/12 вбачається, що відповідач, звертаючись до банківської установи просив у зв`язку з необхідністю уточнення даних по списаному боргу надати належним чином завірені первинні облікові документи, які підтверджують виконання вимог пп. «д» 164.2.17, п. 164.2, ст. 164 Податкового кодексу України щодо повідомлення платника податків про суми доходу нарахованого на їх користь з ознакою доходу 126 ( додаткове благо) та вказати суму прощеного боргу в розрізі основної суми боргу, пені, штрафних санкцій.

У відповідь на вказаний запит ПАТ «ПУМБ» листом від 03.08.2017 року №КНО-08.12.1/94 повідомило про відсутність правових підстав для задоволення запиту з огляду на положення Закону України «Про банки та банківську діяльність» та надало копію повідомлення про прощення частину боргу від 14.04.2015 року №КНО/44.2-43.

Також суд зазначає, що ухвалою суду від 16.04.2019 року витребувано від ПАТ "Перший Український міжнародний банк" належним чином засвідчені копії: угоди про прощення боргу за кредитним договору №6294802 від 21.04.2008 року; доказів надіслання повідомлення про прощення боргу по кредитному договору №6294802 від 21.04.2008 року; детальний розрахунок прощеного боргу ОСОБА_1 по кредитному договору №6294802 від 21.04.2008 року.

На виконання ухвали суду від 16.04.2019 року через канцелярію суду 02.05.2019 року ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» подано заяву, в якій вказано про надання витребуваних судом доказів та надано відповідно до переліку додатків до заяви копії: заяви ОСОБА_3 про прощення боргу; додаткової угоди № 1 за кредитним договором № 6294802 від 21.04.2008 р.; квитанції від 14.04.15 р. про сплату; повідомлення про прощення боргу; поштової квитанції; поштового повідомлення про вручення поштового відправлення; узагальнюючої податкової консультації щодо належного повідомлення боржника фізичні особи про анулювання (прощення) боргу.

Отже, ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» як на запит контролюючого органу, так і на вимогу суду не надано детальний розрахунок прощеного боргу ОСОБА_1 по кредитному договору №6294802 від 21.04.2008 року з зазначенням суми основного боргу, штрафних санкцій та пені.

З врахуванням вищевикладеного суд зазначає, що відповідач, приймаючи спірні у даній справі податкові повідомлення-рішення не надав належної оцінки отриманим від банківської установи ПАТ «ПУБМ» відомостей, оскільки не врахував обставин неповідомлення вказаною установою відомостей про складові прощеної суми боргу.

Таким чином, оскільки під час розгляду справи встановлено, що підставами для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень послугували обставини невідображення позивачем у податковій звітності під час річного декларування отриманого доходу у вигляді прощеної суми боргу за кредитним договором, що відбулося шляхом підписання додаткової угоди, але ні станом на дату проведення перевірки, ні станом на час розгляду справи не встановлено відомостей про складові суми прощеного боргу, суд приходить до висновку про те, що податкові повідомлення-рішення від 22.01.2019 року № та № прийнято без врахування усіх обставин справи та норм діючого законодавства.

Відтак, у суду наявні підстави для скасування податкових повідомлень-рішень від 22.01.2019 року № та № .

Відповідно до положень ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (вул. Пушкінська, 46, м. Харків, 61057) про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень, скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 22.01.2019 року № та № .

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору у розмірі 2598 (дві тисячі п`ятсот дев`яносто вісім) грн. 86 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (вул. Пушкінська, 46, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ - 39599198).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення виготовлено 09 серпня 2019 року.

Суддя Мельников Р.В.