Справа № 500/1129/19
Суддя: Хрущ Вікторія Леонідівна
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1129/19

31 липня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Хрущ В.Л.,

за участю:

секретаря судового засідання - Порплиці Т.В.;

позивача - ОСОБА_1 ;

представника позивача - ОСОБА_2 ;

представника відповідача - Синовицького І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області, в особі територіального підрозділу: Тернопільського міського відділу Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області, про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 звернулась до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Тернопільського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Тернопільського міського відділу Державної міграційної служби України в Тернопільській області у видачі ОСОБА_5 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою ВРУ від 26 червня 1992 року №2503-XII;

- зобов`язати Тернопільський міський відділ Державної міграційної служби України в Тернопільській області оформити та видати ОСОБА_5 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою ВРУ від 26 червня 1992 року №2503-XII.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_6 03.04.2019 року звернулась до Тернопільського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області із заявою, в якій просила оформити та видати їй паспорт громадянина України у вигляді книжечки, у зв`язку із досягненням нею 16-річного віку. Однак, відповідач листом від 26.04.2019 року №А-56/6/6110-19/6110/6091-19 відмовив у видачі зазначеного паспорта, посилаючись на Закон України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" від 20.11.2012 № 5492-VI (далі - Закон № 5492-VI), відповідно до якого оформлення і видача паспорта громадянина України у іншій формі ніж ID-картки з безконтактним електронним носієм інформації, немає законних підстав. В позовній заяві позивач також посилається на правові висновки, викладені в Постанові Верховного Суду від 19.09.2018 року у зразковій справі №806/3265/17, щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки. Відтак, позивач вважаючи таку відмову щодо видачі зазначеного паспорта її дитині протиправною, звернулась з даним позовом до суду.

Ухвалою судді Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.05.2019 року дану позовну заяву залишено без руху.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою судді від 31.05.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 24.06.2019 року.

02.06.2019 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що ОСОБА_6 звернулась до відповідача з заявою про оформлення паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки вперше - не в установленому законодавством порядку та у відповідача не було підстав для видачі паспорта будь-якого зразка, у тому числі, і у вигляді книжечки. Окрім того, відповідач звертає увагу на ту обставину, що Порядок оформлення і видачу паспорта громадянина України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13 квітня 2012 року №320, яким визначена процедура оформлення і видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року з 17.04.2018 року втратив чинність на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України №161 від 01.03.2018 року. Також представник відповідача звертає увагу на те, що звернення позивача від 03.04.2019 року - не є належним зверненням з метою отримання паспорта вперше з необхідними документами, які подає особа для оформлення паспорта громадянина України. Водночас Законом України "Про звернення громадян" - не передбачено оформлення паспорта книжечки, а тому відповідь, яка надана Тернопільським міським відділом управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області за результатами розгляду звернень, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а є роз`ясненням порядку оформлення паспорта громадянина України. Тобто, в даному випадку вбачається відсутність порушеного права, яке б підлягало судовому захисту. Враховуючи вищенаведене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У судовому засіданні 24.06.2019 року, розгляд справи відкладено на 15.07.2019 року для надання позивачу можливості ознайомитись із відзивом на адміністративний позов.

11.07.2019 року до суду від позивачів надійшла відповідь на відзив, в якому зазначено, що відмова відповідача у виготовленні та видачі паспорта у формі паспортної книжечки є протиправною, а доводи наведені у відзиві не спростовують жодних наведених у позовній заяві доказів. Позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Судове засідання 15.07.2019 року відкладено на 30.07.2019 року.

У судовому засіданні 30.07.2019 року, судом на розгляд поставлено питання щодо заміни позивача: з ОСОБА_7 на ОСОБА_8 , яка під час розгляду даної справи досягла повноліття та може самостійно брати участь у даних публічно-правових відносинах, у зв`язку набуттям адміністративно-процесуальної дієздатності.

Сторони щодо заявленого не заперечували. Відповідно, судом без виходу до нарадчої кімнати та із занесенням до протоколу судового засідання, постановлено ухвалу, якою замінено неналежного позивача ОСОБА_9 , на ОСОБА_8 .

У судовому засіданні оголошено перерву до 31.07.2019 року.

У судових засіданнях позивач та її представник, повноваження якої підтверджено відповідним ордером від 01.07.2019 року (а.с.74), позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судових засіданнях просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення позивача та її представника, а також представника відповідача, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 02.08.2001 року, складеного на ОСОБА_8 , вбачається, що дата її народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками є: ОСОБА_10 та ОСОБА_4 .

03.04.2019 року ОСОБА_6 звернулась до Тернопільського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області із заявою, в якій просила оформити та видати їй паспорт громадянина України у вигляді книжечки у зв`язку із досягненням нею 16-річного віку. До заяви було додано оригінал свідоцтва про народження, оригінал довідки про реєстрацію особи громадянина України №259/2018, оригінал довідки про місце реєстрації, оригінал заяви про видачу паспорта із двома фотокартками.

Вказана заява підписана особисто заявником - ОСОБА_11 .

Листом від 26.04.2019 року №А-56/6/6110-19/6110/6091-19 позивачу надана відповідь про результати розгляду заяви від 03.04.2019 року, в якій зазначено про те, що Тернопільським МВ УДМС України в Тернопільській області здійснюється оформлення і видача паспорта громадянина України у формі ID - картки, що містить безконтактний електронний носій. Відповідно до пункту 3 розділу IV "Прикінцеві положення" Закону, з метою приведення нормативно-правових актів, які регулюють діяльність Державної міграційної служби України, у відповідність до законодавства України, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01.03.2018 №161 з 17.04.2018 року визнано таким, що втратив чинність наказ Міністерства внутрішніх справ України від 13 квітня 2012 року №320 "Про затвердження Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України", яким була визначена процедура оформлення і видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року. З урахуванням викладеного, Тернопільським МВ УДМС України в Тернопільській області повідомив позивачу, що він, будучи суб`єктом владних повноважень при виконанні своїх офіційних повноважень, - не може діяти всупереч вимогам закону, тобто, правових підстав задоволення заяви, оформлення та видачі ОСОБА_5 паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки, - немає.

Не погоджуючись з такою відповіддю, ОСОБА_4 , в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 звернулась до суду для її оскарження.

Предметом спору у даній справі є оцінка наявності передбачених законом підстав для видачі паспорта громадянина України у вигляді книжечки зразка 1994 року вперше.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» №5492-VI від 20.11.2012 року (далі - Закон №5492-VI) документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються, зокрема, на: 1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: а) паспорт громадянина України.

Частинами 1, 2, 4, 5 статті 14 Закон №5492-VI передбачено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. (частина 1 статті 21 Закону №5492-VI).

Отже, у разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що, в свою чергу, - є порушенням її громадянських прав у зв`язку з неможливістю їх реалізації.

Згідно із частиною 3 статті 13 Закону №5492-VI, паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій.

Відповідно до пунктів 3, 5, 6, 8 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України №2503-XII від 26.06.1992 (в редакції Постанови Верховної Ради України №3423-XII від 02.09.1993), з наступними змінами та доповненнями, бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Паспортна книжечка являє собою зшиту в накидку нитками обрізну книжечку розміром 88 х 125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. У верхній частині лицьового боку обкладинки зроблено напис «Україна», нижче - зображення Державного герба України, під ним - напис «Паспорт». На внутрішньому лівому боці обкладинки у центрі - зображення Державного прапора України, нижче - напис «Паспорт громадянина України». На першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім`я та по батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для підпису його власника. На другу сторінку заносяться відомості про стать, дату видачі та орган, що видав паспорт, ставиться підпис посадової особи, відповідальної за його видачу. Записи засвідчуються мастиковою, а фотокартка - випуклою сухою печаткою. Перша сторінка або перший аркуш після внесення до них відповідних записів та вклеювання фотокартки можуть бути заклеєні плівкою. У разі заклеювання плівкою усього аркуша записи та фотокартка печатками не засвідчуються. Третя, четверта, п`ята і шоста сторінки призначені для фотокарток, додатково вклеюваних у паспорт, а сьома, восьма і дев`ята - для особливих відміток. На десятій сторінці робляться відмітки про сімейний стан власника паспорта, на одинадцятій - шістнадцятій - про реєстрацію постійного місця проживання громадянина. На прохання громадянина до паспорта може бути внесено (сьома, восьма і дев`ята сторінки) на підставі відповідних документів дані про дітей, групу крові і резус-фактор. На внутрішньому правому боці обкладинки надруковано витяг з цього Положення.

Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

Водночас, пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 302 від 25.03.2015 року «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України № (далі - Постанова №302) затверджено: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України, що додається.

За змістом пункту 2 Постанови №302 із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру запроваджено:

- з 1 січня 2016 року оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 р. №2503-XII;

- з 1 листопада 2016 року оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Відповідно до абзацу 6 пункту 3 Постанови №302 (набрав чинності з 07.06.2019 року) Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Пунктом 131 Постанови №302 передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вноситься, зокрема, така інформація: біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи.

Безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразка містить відцифровані персональні дані особи.

У позовній заяві міститься посилання на те, що відмова відповідача щодо видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України у вигляді книжечки є незаконною та необґрунтованою, а також грубо порушує її права та інтереси.

Суд вважає такі доводи обґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» №2297-VI від 01.06.2010 року (далі - Закон №2297-VI) мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.

Персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована (стаття 2 Закону №2297-VI).

Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частини 5, 6 статті 6 Закону №2297-VI).

Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.

Водночас, суд звертає увагу на те, що законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює неякість закону та порушення конституційних прав такої особи.

Суд вважає за доцільне зазначити, що реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватись, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

У статті 8 Конвенції про захист осіб у зв`язку з автоматизованою обробкою персональних даних, ратифікованій Законом України № 2438-VI від 06.07.2010 року, зазначено: «Будь-якій особі надається можливість: a) з`ясувати існування файлу персональних даних для автоматизованої обробки, його головні цілі, а також особу та постійне місце проживання чи головне місце роботи контролера файлу; б) отримувати через обґрунтовані періоди та без надмірної затримки або витрат підтвердження або спростування факту зберігання персональних даних, що її стосуються, у файлі даних для автоматизованої обробки, а також отримувати такі дані в доступній для розуміння формі; c) вимагати у відповідних випадках виправлення або знищення таких даних, якщо вони оброблялися всупереч положенням внутрішнього законодавства, що запроваджують основоположні принципи, визначені у ст. 5 і 6 цієї Конвенції».

За сталою практикою Європейського суду з прав людини, першою умовою виправданості втручання у права, гарантоване ст.8 Конвенції, є те, що воно має бути передбачене законом, причому тлумачення терміну «закон» є автономним, та до якості «закону» ставляться певні вимоги (див. рішення ЄСПЛ у справі «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13.07.1995 року, заява №18139/91, п. 37) Під терміном «закон» слід розуміти як норми, встановлені писаним правом, так і правила, що сформувалися у прецедентному праві.Закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам «доступності» та «передбачуваності».

Таким чином, суд дійшов до висновку, що норми Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» на відміну від норм Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України №2503-XII від 26.06.1992 (теж діючого на момент виникнення правовідносин) не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог ст. 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було «встановлене законом») не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення ст.8 Конвенції.

Крім того, суд звертає увагу, що перелік підстав, які становлять легітимну мету обмежень прав і свобод особи, є вичерпним. Свобода розсуду держав щодо встановлення обмежень є вузькою. Проте, слід оцінити, чи передбачене законом таке обмеження, чи відповідає обмеження «нагальній суспільній потребі», тобто чи є воно необхідним у демократичному суспільстві і чи відповідає воно легітимній меті (рішення ЄСПЛ у справі «Svyato-Mykhaylivska Parafiya v. Ukraine» від 14.06.2007 року). Установленість обмежень законом передбачає чіткість і доступність закону, що встановлює такі обмеження. Кожна людина повинна мати відповідне уявлення про норми, які можуть бути застосовані щодо її відповідного права. Вимога чіткого закону, який передбачає обмеження права, має ту саму мету - кожна людина повинна мати можливість передбачити наслідки своєї поведінки. Рівень чіткості, який вимагається від національного законодавства, яке в будь-якому разі не може передбачати усі можливі випадки, багато в чому залежить від змісту відповідного акта, сфери, яку він регулює, чисельність й статусу тих, кому він адресований (рішення ЄСПЛ у справі «Groppera Radio AG and Others v. Switzerland» від 28.03.1990 року).

Тобто, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак у даному випадку таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.

Крім того, відповідно до статті 14 Конвенції користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, незалежності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

При цьому, суд бере до уваги, що Європейський суд у своєму рішенні по справі «Х`ю Джордан проти Великої Британії» сформулював таку позицію: «Якщо загальна політика або захід мають непропорційно шкідливі наслідки для конкретної групи, то вони (загальна політика або захід) можуть вважатися дискримінаційними, незважаючи на те, що вони не спрямовані конкретно на цю групу».

Суд дійшов до висновку, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання позивача, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у видачі ОСОБА_5 паспорта громадянина України у формі книжечки та зобов`язання оформити та видати ОСОБА_5 паспорта громадянина України у формі книжечки є обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню.

Відтак, зважаючи на вищенаведене, з метою ефективного, повного та належного захисту порушених прав особи, яка звернулась до суду з даним позовом, а також, враховуючи, що судом визнано протиправними дії відповідача щодо відмови у видачі ОСОБА_5 паспорта громадянина України у формі книжечки, суд вважає за необхідне захистити порушені права позивача, зобов`язавши Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області, в особі територіального підрозділу: Тернопільського міського відділу Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області оформити та видати ОСОБА_5 , паспорт громадянина України у формі книжечки.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18).

Відповідно до абзацу першого частини 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Пунктом 4 частини другої статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Христов проти України" (Khristov v.Ukraine, заява № 24465/04, рішення від 19.02.2009 року, п. 33) повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997року, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02), п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; а винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

У пунктах 46, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 року у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Таким чином, керуючись принципами верховенства права, які закріплені чинним законодавством та судовою практикою Європейського Суду з прав людини, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, - зважаючи на те, що відповідач у спірних відносинах вже, фактично, реалізував свої дискреційні владні повноваження, і оскаржувана позивачем відмова у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки, - фактично, є ухиленням від видачі такого паспорту, суд приходить до висновку, що з метою виконання завдань адміністративного судочинства, визначених частиною 1 статті 2 КАС України, та ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, окрім визнання протиправною такої відмови, слід також зобов`язати відповідача оформити та видати ОСОБА_5 паспорт громадянина України у формі книжечки (на паперових носіях) відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради від 26.06.1992 року № 2503-XII, - оскільки це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, а саме для реалізації в повній мірі її громадянських прав, гарантованих Конституцією України.

Таким чином, оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 визначено належним позивачем у справі - після досягнення нею повноліття саме у ході розгляду даної справи, а позивачем у справі на момент заявлення позову була ОСОБА_12 і нею безпосредньо, як представником неповнолітньої ОСОБА_1 було сплачено судовий збір, - то повернення судового збору має здійснюватись саме на користь ОСОБА_13 .

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_3 - задовольнити.

2. Визнати протиправною відмову Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області, в особі територіального підрозділу: Тернопільського міського відділу Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області, у видачі ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) паспорта громадянина України у формі книжечки (на паперових носіях) відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради від 26.06.1992 року № 2503-XII.

3. Зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області, в особі територіального підрозділу: Тернопільського міського відділу Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області (адреса: вул. Коновальця, 6, м.Тернопіль, 46020), оформити та видати ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) паспорт громадянина України у формі книжечки (на паперових носіях) відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради від 26.06.1992 року № 2503-XII.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області (адреса: Бульвар Шевченка, 10, м. Тернопіль, 46001, код ЄДРПОУ- 37839038) на користь ОСОБА_14 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_1 ), документально підтверджений судовий збір в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок), сплачений згідно квитанції №16 від 30.05.2019 року за подання даного позову в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 серпня 2019 року.

Головуючий суддя Хрущ В.Л.

Копія вірна:

Суддя Хрущ В.Л.