Справа № 640/7304/19
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2019-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 серпня 2019 року № 640/7304/19

Окружний адміністративний суд міста Києва, у складі судді Мазур А.С., при секретарі судового засідання Узерчук О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1

до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві

про визнання протиправним та скасування постанов,

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1

від відповідача - не прибув.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 із позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києва, в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати видані державним виконавцем Микитин Оксаною Степанівною постанови у виконавчому провадженні ВП №5697500, зокрема: постанову про накладення штрафу від 04.01.2019 на суму 1700, 00 грн., постанову про накладення про накладення штрафу від 26.02.2019 на суму 3400, 00 грн., постанову про стягнення виконавчого збору у сумі 7446, 00 грн. та постанову про арешт коштів боржника від 26.02.2019.

Разом з тим, позивач подав клопотання про поновлення строку на звернення до суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.04.2019 залишено позовну заяву без руху.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.07.2019 відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та поновлено строк на звернення до суду.

Позов обґрунтовано тим, що на виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва по справі №761/35901/16-ц від 20.03.2017 державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Микитин Оксаною Степанівною прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №56975000 від 13.08.2018 та надано десятиденний строк на добровільне виконання судового рішення. 20.11.2018 відповідачем здійснено виклик боржника на 28.11.2018, у зв`язку з тим, що боржником не було виконано вимог державного виконавця, останнім постановою від 04.01.2019 накладено на позивача штраф у розмірі 1700, 00 грн. Крім того, у ході здійсненні виконавчих дій, державним виконавцем повторно винесено постанови від 26.02.2019 про накладення штрафу та про стягнення виконавчого збору. Позивач зазначає, що вказані постанови останній не отримував, про існування останніх дізнався лише 13.03.2019 на прийомі у державного виконавця, що також підтверджується актом державного виконавця від 13.03.2019. У зв`язку з тим, що вказані постанови не направлялися на адресу позивача, він був позбавлений можливості надати свої заперечення та пояснення із вказаних питань, тому звернувся із позовом до Шевченківського районного суду міста Києва, який ухвалою від 22.03.2019 по справі №761/3591/16- ц відмовив у відкритті провадження у цивільній справі з підстав порушення правил предметної підсудності.

У відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечив, зазначивши, що згідно вимог ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається належним чином повідомлений про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Крім того, 20.11.2019 державним виконавцем направлено боржнику виклик на 28.11.2018, на який останній не з`явився без поважних причин, у зв`язку з чим відповідачем винесено постанову про накладення штрафу від 04.01.2019 на суму 1700, 00 грн. та повторно направлено вимогу про виконання судового рішення. У зв`язку із невиконання у встановлений виконавцем строк рішення суду, відповідачем винесено постанови про накладення штрафу на суму 3400, 00 грн. та про стягнення виконавчого збору від 26.02.2019. Крім того, відповідач зазначив, що останнім направлялася постанова про відкриття виконавчого провадження на адресу позивача, що зазначена у виконавчому листі, а саме: АДРЕСА_2 , що також підтверджується поданим суду реєстром рекомендованих поштових відправлень.

Заслухавши пояснення позивача, вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд зазначає наступне.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва по справі №761/35901/16-ц від 20.03.2017 постановлено вилучити у ОСОБА_1 та передати Публічному акціонерному товариству «ФІДОБАНК» оригінали наступних документів: договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу в Київській області Федотовою О.В. 25 грудня 2006 року і зареєстрованого в реєстрі за №11793; державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 , виданого 01 квітня 2008 року Управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області.

05.07.2018 на виконання рішення, Шевченківським районним судом міста Києва видано виконавчий лист по справі.

13.08.2018 державним виконавцем на підставі виконавчого листа від 05.07.2018 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №56975000, ідентифікатор доступу: А0Д8АБ06В0В0, якою зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та стягнуто виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій.

Вказана постанова була надіслана на адресу позивача, що зазначена у виконавчому листі від 05.07.2018.

20.11.2018 у зв`язку із невиконанням вимог виконавчого документа, державним виконавцем здійснено виклик боржника на 28.11.2018.

04.01.2018 у зв`язку із невиконанням вимог державного виконавця та невиконанням судового рішення, державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника у сумі 1700, 00 грн.

26.02.2019 у зв`язку із повторним невиконанням у встановлений виконавцем строк рішення суду, відповідачем винесено постанови про накладення про накладення штрафу на боржника у сумі 3400, 00 грн., постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про арешт коштів боржника.

13.03.2019 позивач прибув на прийом до державного виконавця та повідомив, що не отримував зазначені вище постанови, крім того надав власні пояснення щодо неможливості виконання рішення суду, що зафіксовано також в акті державного виконавця.

Вважаючи оскаржувані постанови протиправними, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Розглядаючи адміністративний спір по суті, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції".

Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі по тексту також - Закон № 1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами ч. 1 ст. 5 Закону № 1404 встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Так, п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1, п. п. 1, 3 ч. 2, п. 22 ч. 3 ст. 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Згідно з п. 1 ч. 3, абз. 1 ч. 4 ст. 18 Закону № 1404 виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Згідно з ч. 4 ст. 19 Закону № 1404 сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

У той же час, ст. 28 Закону №1404 визначено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Отже, з вищевказаної норми Закону вбачається, що боржник повинен бути належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження, в тому числі щодо виконання постанови про стягнення виконавчого збору. Боржник вважається належним чином повідомленим, якщо постанова надіслана йому за адресою, зазначеною у виконавчому документі рекомендованим поштовим відправленням, тобто із повідомленням про вручення.

Так, у судовому засіданні позивачем було надано суду копії поштових конвертів, із трек-кодом №357, №820, з яких вбачається, що останній отримав оскаржувані постанови 11.03.2019 та 11.04.2019 відповідно.

Крім того, аналіз норм ст. 28 Закону №1404 дає підстави для висновку, що Закон встановлює обов`язок державного виконавця не тільки направити боржнику вказану постанову, а й перевірити факт її вручення, оскільки, передумовю проведення виконавчих дій має бути саме належне повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження.

Як вбачається із наданих відповідачем пояснень, копії рекомендованого листа про направлення позивачу копій постанови про відкриття виконавчого провадження та виклику виконавця не були вручені позивачу та повернулися адресанту за закінченням терміну зберігання. Однак, з наявної в матеріалах справи копії конверту, який повернувся із відміткою «за закінченням терміну зберігання», суд позбавлений можливості ідентифікувати який саме документ не було отримано позивачем, оскільки згідно реєстру поштових відправлень, наданого відповідачем, постанова про відкриття виконавчого провадження відправлялася останньою 20.09.2018, в той час як на конверті міститься штамп ПАТ "Укрпошти" про повернення за лютий 2019 року. Пояснень щодо цього питання не надав відповідач у своєму відзиві, тому доводи останнього щодо належного повідомлення позивача про відкриття виконавчого провадження є необґрунтованими.

Незважаючи на невручення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження та необізнаність боржника про встановлений термін для добровільного виконання рішення суду, державний виконавець виніс оскаржувані постанови про стягнення штрафу та виконавчого збору.

Суд зазначає, що у разі з`ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії.

Аналогічна правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду по справі №916/1605/15-г від 07.05.2018.

Враховуючи те, що матеріали адміністративної справи місять докази того, що позивач не був належним чином обізнаний про наявність відкритого виконавчого провадження №56975000, то закінчення строку для добровільного виконання судового рішення не могло бути достатньою підставою для початку проведення виконавчих дій, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що оскаржувані постанови від 04.01.2019 та від 26.02.2019 є такими, що прийняті відповідачем всупереч вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Положеннями статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судові витрати розподілити згідно вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 229, 241-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код іпн. НОМЕР_2 ) задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову, видану державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про накладення штрафу від 04.01.2019 на суму 1700, 00 грн. ВП №5697500.

Визнати протиправною та скасувати постанову, видану державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про накладення від 26.02.2019 на суму 3400, 00 грн. ВП №5697500.

Визнати протиправною та скасувати постанову, видану державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про стягнення виконавчого збору у сумі 7446, 00 грн. від 26.02.2019 ВП №5697500.

Визнати протиправною та скасувати постанову, видану державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про арешт коштів боржника від 26.02.2019 ВП №5697500.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код іпн. НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 110, ) понесені судові витрати у сумі 2 305 (дві тисячі триста п`ять) 20 грн.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення. з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя А.С. Мазур