Справа № 460/1235/19
Суддя: Дудар О.М.
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 липня 2019 року м. Рівне №460/1235/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудар О.М., за участю секретаря судового засідання Мороза Д.Ю., сторін та інших осіб, які беруть участь у справі

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник Шеремета В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3
доГоловного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправною та скасування вимоги,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.05.2019 №Ф-21376-17.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач зупинив адвокатську діяльність, а тому не зобов`язаний сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як самозайнята особа. Відтак, відповідачем протиправно сформовано спірну вимогу про сплату боргу (недоїмки).

Ухвалою суду від 01.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справ та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву

Головним управлінням ДФС у Рівненській області, у межах встановленого судом строку, подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень зазначено, що позивач як самозайнята особа є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Проте, відповідних нарахувань не здійснив, внесок не сплатив, що є порушенням чинного законодавства. У зв`язку з цим, в межах повноважень контролюючим органом було сформовано та надіслано позивачу спірну вимогу. Обґрунтовуючи правомірність своїх дій, відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснив суду, що 06.09.2016, відповідно до поданої позивачем заяви, право позивача на зайняття адвокатською діяльністю було зупинено. Згідно з актом прийому-передачі від 08.09.2016, у зв`язку з зупиненням права на зайняття адвокатською діяльністю, позивач передав, а Рада адвокатів Рівненської області прийняла на зберігання оригінал посвідчення адвоката та оригінал свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Оскільки адвокатська діяльність позивача зупинена, він не є самозайнятою особою, прибутку від адвокатської діяльності не отримує. Звернув увагу суду на те, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 07.03.2019 у справі №460/126/19 визнано протиправною та скасовано вимогу від 08.01.2019 №Ф-21376-17 про сплату боргу (недоїмки) у сумі 13362,36грн. Враховуючи викладене, просив позов задовольнити повністю та стягнути на користь позивача судові витрати (судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу).

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечила з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснила суду, що сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені законом, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені і застосуванням штрафів. Зазначила, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується контролюючим органом на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Відтак, контролюючим органом правомірно визначено позивачу зобов`язання зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Що стосується витрат позивача на професійну правничу допомогу, вказала, що позивачем не доведено обґрунтованості розміру таких витрат. Просила суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 15.04.2015 ОСОБА_3 Радою адвокатів Рівненської області було видано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №1153. На підставі заяви позивача від 06.09.2016 його адвокатську діяльність було зупинено. Ці дані містяться у Єдиному реєстрі адвокатів України, що підтверджується витягом від 16.01.2019 (а.с.11).

Вказані обставини також підтверджуються актом-прийому передачі від 08.09.2016. За змістом вказаного акта, адвокат ОСОБА_3, у зв`язку з зупиненням права на зайняття адвокатською діяльністю, передає, а Рада адвокатів Рівненської області приймає на зберігання оригінали посвідчення адвоката №1151, виданого РАРО 15.04.2015, та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії РИ №1153, виданого РАРО, рішення №13 від 18.03.2015 (а.с.13).

11.05.2019 Головним управлінням ДФС у Рівненській області було сформовано вимогу №Ф-21376-17 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 18573,72 грн (а.с.9).

Вважаючи вказану вимогу протиправною, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Відповідно до п.п.2, 6 ст.1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

При цьому, недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з п.5 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є: особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників (абз.2 ч.1 ст.5 Закону №2464-VI).

У силу вимог п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (абз.2 п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI).

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.9 Закону №2464-VI, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Частиною 8 статті 9 Закону №2464-VI передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Отже, особи, які провадять адвокатську діяльність та отримують дохід від цієї діяльності, зобов`язані сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Поряд з цим, суд вважає, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності.

При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI (далі - Закон №5076-VI).

Пунктами 1, 2 частини 1 статті 1 Закону №5076-VI визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

При цьому, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.( ст.13 Закону №5076-VI).

Згідно з п.1 ч.1 ст.31 Закону №5076-VI, право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності.

Пунктом 1 частини 3 статті 31 Закону №5076-VI передбачено, що право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката.

Положеннями ст.32 Закону №5076-VI визначено підстави, за наявності яких припиняється право на заняття адвокатською діяльністю шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.31 Закону №5076-VI, протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України. Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

Згідно з ч.1 ст.17 Закону №5076-VI, Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що правовим наслідком зупинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість заняття адвокатською діяльністю упродовж певного строку, в той час як наслідком припинення права на заняття адвокатською діяльністю є цілковита неможливість її наступного здійснення, у зв`язку з чим анулюється свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Отже, законодавець розрізняє зупинення та припинення права на заняття адвокатською діяльністю.

Суд зазначає, що поняття "зупинення" та "припинення" адвокатської діяльності мають різну юридичну природу, та, відповідно, не є тотожними з огляду на різний процедурний характер та особливості застосування.

За таких обставин, дія положень Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 №1162, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 03.12.2014 за №1553/26330, не може бути поширена на спірні відносини щодо зупинення адвокатської діяльності. Зазначений Порядок передбачає лише порядок припинення сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі припинення провадження незалежної професійної діяльності.

Правові висновки аналогічного характеру викладені в постанові Верховного Суду від 05.11.2018 у справі №820/1538/17.

Як зазначено судом вище, право позивача на заняття адвокатською діяльністю було зупинено згідно з поданою ним заявою від 06.09.2016.

Отже, з 06.09.2016, у зв`язку із зупиненням права на зайняття адвокатською діяльністю, ОСОБА_3 не здійснював такої діяльності та не отримував від неї дохід. Протилежного відповідачем не доведено.

Зазначені обставини виключають обов`язок позивача зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як самозайнятої особи в розумінні законодавства про зайнятість населення.

Суд звертає увагу на те, що вказані обставини встановлені в рішенні Рівненського окружного адміністративного суду від 07.03.2019 у справі 460/126/19, що набрало законної сили 07.04.2019, а тому не доказуються при розгляді даної справи в силу вимог ч.4 ст. 78 КАС України.

Судом встановлено, що суму боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зазначену в спірній вимозі, контролюючим органом було розраховано за період з 19.04.2018 по 31.07.2019, тобто в період зупинення права позивача на зайняття адвокатською діяльністю (а.а.с.54-55), що суперечить чинному законодавству.

Вирішуючи даний спір, суд, як це передбачено ч.2 ст.6 КАС України, врахував рішення Європейського суду з прав людини у справах Сєрков проти України (Serkov v. Ukraine) (заява №39766/05), Щокін проти України (Shchokin v. Ukraine) (заяви №23759/03 та №37943/06), якими було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов`язань зі сплати податку.

При цьому, наведені рішення Європейського суду були враховані з огляду на те, що, не зважаючи на відмінну від податку правову природу єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, адміністрування останнього здійснюється відповідно до вимог Податкового кодексу України (ч.4 ст.8 Закону №2464-VI).

У сукупності викладених обставин, суд дійшов висновку про необхідність визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.05.2019 №Ф-21376-17 на суму 18573,72грн.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, Головне управління ДФС у Рівненській області, як суб`єкт владних повноважень, не обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Оскільки, факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження у ході розгляду справи, позов слід задовольнити.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою належного захисту прав, свобод, інтересів ОСОБА_3 суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління ДФС у Рівненській області здійснити коригування особового рахунку позивача шляхом виключення недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Враховуючи наведене, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, Головного управління ДФС у Рівненській області, витрати зі сплати судового збору на суму 768,40грн., сплачені згідно з квитанцією від 24.05.2019 №33, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи (а.с.3).

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 частиною 3 статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

При цьому, ч.ч.1,2 ст.134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Поряд з цим, ч.3 ст. 134 КАС України регламентовано, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).

Відповідно до ч.5 ст.134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч.9 ст.139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На підтвердження витрат на правову допомогу представником позивача надано: договір про надання правничої допомоги №5цас від 20.11.2018 (а.с.45а); акт приймання-передачі послуг до договору №5цас від 20.11.2018 про надання правничої допомоги у справі №460/1235/19 від 18.07.2019 (а.с.46); розрахунок розміру винагороди адвоката на суму 2809,80грн (а.с.47); копію квитанції від 18.07.2019 №ПН1740 на суму 2809,80грн. з призначенням платежу: "Оплата за послуги ЗГ акту від 18.07.2019 та договору 5ЦАС від 20.11.2018від ОСОБА_3 " (а.с.48).

Як зазначено представником позивача в судовому засіданні, відповідно до акта приймання-передачі послуг до договору №5цас від 20.11.2018 про надання правничої допомоги у справі від 18.07.2019 №460/1235/19 адвокатом згідно з умовами вказаного договору надано наступні правничі послуги: складання та подання до Рівненського окружного адміністративного суду позовної заяви - 1404,90 грн. та прийняття участі в судовому засіданні - 602,10 грн. При цьому, представник позивача пояснив, що для розрахунку вартості власних послуг користувався найменшими розрахунковими величинами, встановленими для розрахунку винагороди адвоката, що надає безоплатну вторинну правову допомогу (а.с.47).

Як зазначено в абз.268 Рішення Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява №19336/04): "Згідно з практикою Суду, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" [ВП], заява N34884/97, п.30, ECHR 1999-V)".

З огляду на викладене, з урахуванням складності справи та наданих представником позивача доказів понесення витрат на правничу допомогу, суд вважає цілком обґрунтованою вартість послуг адвоката, які є співмірними з наданими адвокатом послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, відповідно до умов договору про надання правничої допомоги від 20.11.2018 №5цас.

Таким чином, з урахуванням положень ч.3 ст.139 КАС України, суд присуджує на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2007,00 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Рівненській області (вул.Відінська, 12, м.Рівне, 33023, ) задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11 травня 2019 року №Ф-21376-17.

Зобов`язати Головне управління ДФС у Рівненській області здійснити коригування особового рахунку ОСОБА_3 шляхом виключення з особового рахунку платника податків недоїмки з єдиного внеску у сумі 18573,72грн.

Стягнути на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, Головного управління ДФС у Рівненській області ( ), судові витрати у сумі 2775,40грн (768,40грн - судовий збір, 2007,00грн - витрати на професійну правничу допомогу).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 26 липня 2019 року.

Суддя Дудар О.М.