Справа № 460/90/19
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/6621/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Начальника Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року (ухвалене в м. Рівне судом під головуванням судді Зозулі Д.П., повний текст рішення складено 25.04.2019) у справі № 460/90/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Начальника Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, Міжрегіональної комісії Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України з питань визначення особам виду колонії про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про визнання протиправним та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Начальника Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції щодо не погодження зміни умов утримання засудженого ОСОБА_1 згідно статті 101 Кримінально-виконавчого кодексу України.

Визнано протиправним та скасовано рішення Міжрегіональної комісії Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з питань визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі, оформлене протоколом № 26/3.11 від 23.11.2018 в частині засудженого ОСОБА_1 .

Зобов`язано Міжрегіональну комісію Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з питань визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі (, вул. Архипенка, 1, м. Львів, 79005) та Начальника Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (вул. Архипенка, 1, м. Львів, 79005) повторно розглянути подання Державної установи "Городищенська виправна колонія (№ 96)" від 08.11.2018 щодо засудженого ОСОБА_1 (Ідентифікаційний код НОМЕР_1 , с. Городище АДРЕСА_1 району АДРЕСА_2 Рівненської області, Державна установа "Городищенська виправна колонія (№ 96)") згідно статті 101 Кримінально-виконавчого кодексу України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Начальник Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (далі по тексту іменовано відповідач-1) звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що висновок суду про задоволення позову зроблений з неправильним застосуванням норм матеріального права та такий не відповідає фактичним обставина справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги зазначає, що судом зроблено висновок, що рішення відповідача-2 не обґрунтоване належним чином, оскільки не містить мотивів, з яких виходила комісія при його прийнятті, однак суд не наводить норми чинного законодавства, які не дотримані відповідачами. Вважає, що протокол Міжрегіональної комісії ЗМУ МЮ містить усі реквізити та відповідає вимогам Інструкції. Щодо питання погодження начальником Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, то зазначає, що начальник ЗМУ МЮ приймав рішення відповідно до встановлених законом повноважень і не перевищував їх, діючи в межах наданої йому інформації установою ДУ «Городищенська виправна колонія № 96» та Міжрегіональною комісією ЗМУ МЮ. Вважає, що рішення суду першої інстанції є формую втручання в дискреційні повноваження відповідача-1, а висновок суду щодо виключно позитивної поведінки засудженого не знаходить свого підтвердження та спростовується матеріалами справи.

Позивач у встановлені строки подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, зокрема зазначає, що суд першої інстанції жодних порушень дискреційних повноважень відпвідача-1 не допустив. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення- без змін.

Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені в установленому порядку, в судове засідання не прибули. Будучи заздалегідь обізнаним про дату розгляду апеляційної скарги, клопотання відповідача про відкладення розгляду апеляційної скарги з покликанням на обмеження штату працівників та їх зайнятості в іншому судовому засіданні надійшло до суду лише в переддень розгляду апеляційної скарги. Однак, на підтвердження обставин щодо зайнятості штатних працівників та неможливості їх прибуття до суду відповідач не подав жодних доказів. За наведених обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, відповідач не навів та не підтвердив належними доказами наявності поважних причин, які слугували об`єктивною перешкодою для прибуття до суду відповідача для розгляду апеляційної скарги. Відкладення розгляду без наявність доказів, що підтверджують виникнення непереборних обставин за яких учасник (а в даному випадку це орган державної влади суб`єкт владних повноважень) не може прибути до суду покладає на інших учасників надмірний та не виправданий тягар та призводить до затягування розгляду апеляційної скарги. Враховуючи викладене, колегією суддів відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

З огляду на обставини щодо повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги та положення ст. 311 КАС України колегія суддів, вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно з вироком Краснодарського крайового суду Російської Федерації від 03.09.2010 ОСОБА_1 засуджений до 19 років 11 місяців позбавлення волі, перші п`ять років відбування покарання на тюремному ув`язненні, решту в колонії суворого режиму (а.с.41-51, 73-83).

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 24.07.2015 вказаний вирок приведено у відповідність до законодавства України. ОСОБА_1 призначено остаточне покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі (а.с.52-57, 84-89).

Рішенням комісії з питань розподілу в Донецькій області від 30.08.2016 позивачу визначено виправну колонію максимального рівня безпеки з відбуттям покарання в приміщеннях камерного типу.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 21.08.2017 ОСОБА_1 зараховано час попереднього ув`язнення в строк відбування покарання з 19.12.2009 по 20.06.2012 та з 17.08.2016 по 26.01.2017. Початок строку відбування покарання 19.12.2009.

На час судового розгляду даної адміністративної справи позивач, засуджений до позбавлення волі, відбуває покарання у державній установі "Городищенська виправна колонія (№96)" максимального рівня безпеки в приміщеннях камерного типу.

ОСОБА_1 звернувся з клопотання до державної установи "Городищенська виправна колонія (№96)" щодо змін умов тримання в порядку статті 101 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України).

08.11.2018 року в.о. начальника Державною установою "Городищенська виправна колонія (№96)" сформовано подання, яке до грифу «ПОГОДЖЕНО» 23.11.2018року начальником Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України щодо змін умов тримання засудженого ОСОБА_1 шляхом переведення його до виправної колонії середнього рівня безпеки для чоловіків, вперше засуджених до позбавлення волі дописано рукописним текстом - «Не»(а.с.11).

Відповідно до п. 12 вказаного подання засуджений, ОСОБА_1 , згідно ст. 101 КВК України підлягав зміні умов по відбуттю 1/4 строку покарання- 08.10.2010року.

23.11.2018 відбулося засідання Міжрегіональної комісії Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з питань визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі за результатами якого складено протокол № 26 (а.с.58-62, 90-94).

Відповідно до п. 3.11 названого протоколу засудженому ОСОБА_1 у направленні матеріалів на розгляд Центральній комісії АДКВС України. (п.3.11 Протоколу №26 від 23.11.2018 відмовлено з підстав того, що динаміка позитивної поведінки обумовленого засудженого недостатньо проявлена та має місце нестабільна лінія поведінки (а.с.60).

Вважаючи такі дії відповідачів протиправними, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЙ

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірне рішення Міжрегіональної комісії Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробаціі Міністерства юстиції (надалі по тексту іменовано відповідач 2) прийнято без врахування всіх обставин, які характеризують особу засудженого та з перевищенням повноважень. Суд також дійшов висновку, що начальник Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції не наділений повноваженням розглядати та давати оцінку поданню шляхом його не погодження. Загалом суд прийшов до переконання, що відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, не обґрунтували обставини щодо правомірності прийнятих ними рішень, а позивач довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до частини другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими (ст.1 КВК України).

Положення статті 6 КВК України визначають, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.

Як передбачено частиною 1 статті 100 КВК України, залежно від поведінки засудженого і ставлення до праці, в разі її наявності, та навчання умови відбування покарання змінюються в межах однієї колонії або шляхом переведення до колонії іншого виду.

Зміна умов тримання засудженого шляхом переведення його до виправної колонії іншого рівня безпеки здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, за поданням адміністрації виправної колонії, погодженим з начальником управління (відділу) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві та Київській області. У разі якщо таке подання передбачає переведення засудженого до установи виконання покарань з вищим рівнем безпеки, воно погоджується із спостережною комісією (частина 3 наведеної вище статті).

З аналізу наведених норм необхідно зробити висновок, що умови відбування покарання змінюються шляхом переведення до колонії іншого виду в залежності від поведінки засудженого і ставлення до праці, в разі її наявності, та навчання, що слугує однією із умов такого переведення. При тому сама зміна умов тримання засудженого здійснюється шляхом переведення його до виправної колонії іншого рівня безпеки центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, за поданням адміністрації виправної колонії, погодженим з начальником управління (відділу) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 КВК України засуджені, які стають на шлях виправлення, переводяться:

- з приміщень камерного типу в звичайні жилі приміщення колонії максимального рівня безпеки або колонію середнього рівня безпеки - після фактичного відбуття не менше однієї четвертої призначеного судом строку покарання;

- із звичайних жилих приміщень колонії максимального рівня безпеки в колонію середнього рівня безпеки - після фактичного відбуття не менше половини призначеного судом строку покарання;

- у колоніях мінімального і середнього рівня безпеки - до дільниці соціальної реабілітації після фактичного відбуття:

1) не менше однієї четвертої строку покарання, призначеного судом за злочин середньої тяжкості;

2) не менше третини строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі;

3) не менше половини строку покарання, призначеного судом за особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Отже, друга умова переведення засудженого до колонії іншого виду ставиться в залежність від фактичного ним відбуття певної частки строку призначеного покарання.

Згідно ч. 2 ст. 2 КВК України кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Положення про визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, порядок направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі, та їх переведення, затверджено наказом Міністерства юстиції України від 27.02.2017 № 680/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28.02.2017 за №265/30133(далі - Положення № 265/30133), розроблено відповідно до Кримінально-виконавчого кодексу України, визначає особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, вид установ виконання покарань, а також механізм направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту чи обмеження волі, до установ виконання покарань та їх переведення.

Відповідно до п. 3 розділу IV Положення №265/30133 зміна умов тримання засудженого шляхом переведення його до виправної колонії іншого рівня безпеки здійснюється центральною комісією за поданням адміністрації виправної колонії щодо зміни умов тримання засудженого шляхом переведення його до виправної колонії іншого рівня безпеки, погодженим керівником міжрегіонального управління. У випадках, коли подання передбачає переведення засудженого у більш суворі умови тримання або збільшує обсяг установлених правообмежень, воно обов`язково погоджується зі спостережною комісією.

Згідно з п. 4 розділу V Положення № 265/30133 при вирішенні питання переведення засуджених, які стають на шлях виправлення, з приміщень камерного типу у звичайні жилі приміщення колонії максимального рівня безпеки або колонії середнього рівня безпеки слід керуватись строками, установленими статтею 101 Кримінально-виконавчого кодексу України стосовно засуджених, направлених для відбування покарання до цих установ із слідчого ізолятора.

Таким чином, наведеним положенням врегульовоно порядок, в тому числі і переведення засудженого до виправної колонії іншого рівня безпеки, яке здійснюється центральною комісією за поданням адміністрації виправної колонії щодо такого переведення. При тому необхідно керуватись строками, установленими статтею 101 КВК України.

Як встановлено судом, при оформленні виконуючим обов`язки начальника ДУ "Городищенська виправна колонія (№96)» подання щодо зміни умов утримання засудженого шляхом переведення його до виправної колонії середнього рівня безпеки для чоловіків, вперше засуджених до позбавлення волі, ОСОБА_1 відбув більше однієї четвертої призначеного судом строку покарання. Тим самим, виправною колонією дотримано вимоги абзацу 2 ч. 1 ст.101 КВК України.

Наказом Міністерства юстиції України від 27.02.2017 №680/5 також затверджено Положення про центральну, міжрегіональну комісії та комісію слідчого ізолятора з питань визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, порядок направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі, та їх переведення, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28.02.2017 за № 266/30134 (далі - Положення №266/30134), яке розроблене відповідно до Кримінально-виконавчого кодексу України, Положення про визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, порядок направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі, та їх переведення, встановлює завдання, функції, права, обов`язки і порядок діяльності міжрегіональних та центральної комісій Міністерства юстиції України.

Відповідно до п. 2 Положення №266/30134 комісії у своїй діяльності керуються Конституцією і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства юстиції України, а також Положенням про визначення виду колонії.

Міжрегіональна комісія - колегіальний орган, що утворюється в міжрегіональному управлінні, визначає рівень безпеки виправної колонії, де засуджена до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк особа відбуватиме покарання згідно з обвинувальним вироком суду, та здійснює направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту чи обмеження волі в межах зони діяльності міжрегіонального управління (абзац 5 пункту 3 розділу I Положення №266/30134).

Центральна комісія - колегіальний орган, що утворюється в Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України, який розглядає скарги на рішення міжрегіональних комісій, здійснює направлення для відбування покарання окремо визначених осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту чи обмеження волі, їх переведення для відбування покарання з однієї установи виконання покарань до іншої (абзац 12 пункту 3 розділу I Положення №266/30134).

За визначенням абз. 1-3 п. 1 розділу ІІ Положення №266/30134 міжрегіональна комісія утворюється керівником міжрегіонального управління у кількості не менше семи осіб. До складу міжрегіональної комісії обов`язково включаються начальники підрозділів контролю за виконанням судових рішень та оперативної роботи міжрегіонального управління. Керівник міжрегіонального управління затверджує склад міжрегіональної комісії, призначає голову і заступника голови комісії. Головою міжрегіональної комісії, призначається перший заступник керівника міжрегіонального управління.

Міжрегіональна комісія відповідно до покладених на неї завдань, зокрема направляє матеріали на розгляд центральної комісії з питань щодо переведення засуджених згідно з вимогами статей 50, 57, 93, 100, 101, 147 Кримінально-виконавчого кодексу України (абз. 4, 8 п.1 розділу ІІ Положення №266/30134).

Основними завданнями центральної комісії серед іншого є розгляд питань щодо переведення засуджених з однієї установи виконання покарань до іншої згідно з вимогами статей 50, 57, 93, 100, 101, 147 Кримінально-виконавчого кодексу України (абз. 5, 6 п.2 розділу ІІ Положення №266/30134).

У своїй діяльності комісії керуються Конституцією України та законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та Законів України, актами Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, іншими актами законодавства, Положенням про Міністерство юстиції України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року № 228, вироком суду, а також цим Положенням та матеріалами про особу засудженого (пункт 1 розділу IV Положення №266/30134).

Пунктом 2 розділу IV Положення №266/30134 передбачено, що формою роботи комісій є засідання. Засідання скликаються залежно від потреби прийняття рішення, надходження заяв, скарг, запитів, але не рідше одного разу на місяць та не пізніше ніж протягом 30 днів з дня надходження звернення.

Відповідно до п.1, 2 розділу V Положення №266/30134 рішення комісій оформлюються протоколами, які підписуються усіма присутніми на засіданні членами комісії. Протокол комісії веде секретар.

Про прийняте комісією рішення уповноваженим органам, установам чи заінтересованим особам надається витяг з протоколу засідання комісії, а засудженому - оголошується під підпис (п.4 розділу V Положення №266/30134).

Згідно з п. 6, 7 розділу V Положення №266/30134 про оголошення засудженому під підпис прийнятого комісією рішення до облікової справи долучається копія витягу з протоколу з відповідною відміткою та підписами засудженого й особи, якою здійснено оголошення рішення. Рішення про переведення невідкладно оголошується засудженому під підпис на витягу з протоколу, який долучається до матеріалів його особової справи. У разі відмови засудженого від підписання витягу з протоколу особа, яка здійснила оголошення рішення, вчиняє відповідний запис на витягу з протоколу, який скріплює своїм підписом.

Особа, відносно якої прийнято рішення комісією, або особа, яка подала скаргу в разі незгоди з прийнятим рішенням, оскаржує його за власним бажанням до вищої комісії згідно із цим Положенням чи до суду у порядку, передбаченому законодавством України (п.1 розділу VІ Положення №266/30134).

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що переведення засудженого із приміщень камерного типу колонії максимального рівня безпеки в колонію середнього рівня безпеки проводиться за умови відбуття не менше однієї четвертої призначеного судом строку покарання та у випадку, коли засуджений стає на шлях виправлення. За наявності вказаних умов адміністрація виправної колонії подає поданням щодо зміни умов тримання засудженого шляхом переведення його до виправної колонії іншого рівня безпеки. Водночас, зміна умов тримання засудженого шляхом переведення його до виправної колонії іншого рівня безпеки здійснюється центральною комісією на підставі погодженого начальником міжрегіонального управління подання колонії та матеріалів, що надходять від міжрегіональної комісії.

Судом встановлено, що ДУ "Городищенська виправна колонія (№96)" подано на міжрегіональну комісію подання щодо зміни умов тримання засудженого ОСОБА_1 шляхом переведення його до виправної колонії середнього рівня безпеки для чоловіків, вперше засуджених до позбавлення волі, зі змісту якого вбачається, що засуджений відбув 1/4 строку покарання 08.10.2010 (а.с.11).

Отож, засудженим ОСОБА_1 відбуто 1/4 строку покарання, призначеного судом, тобто ним виконано одну з умов для переведення до виправної колонії середнього рівня безпеки.

Другою умовою, яку зобов`язана з`ясовувати міжрегіональна комісія при вирішенні питання щодо зміни умов тримання засудженого шляхом переведення його до виправної колонії іншого рівня безпеки для чоловіків, вперше засуджених до позбавлення волі, є встановлення особистості засудженого.

Згідно пункту 3.11 Протоколу №26 від 23.11.2018 ОСОБА_1 було відмовлено у направленні матеріалів на розгляд до Центральної комісії АДКВС України у зв`язку з тим, що вивченням особистості засудженого встановлено, що динаміка позитивної поведінки недостатньо проявлена, нестабільна лінія поведінки (а.с.60).

На підставі витребуваної у ДУ Городищенська виправна колонія (№96) матеріалів особової справи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (для огляду) (а.с.101-103) судом першої інстанції встановлено і такі обставини не заперечуються та не спростовуються відповідачами, що відповідно до характеристики ОСОБА_1 від 16.10.2018 позивач бере участь у програмі диференційованого виховного впливу на засуджених за напрямком "Підготовка до звільнення". Підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними. Позивач має одне заохочення за сумлінну поведінку, дотримання норм, що визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня установи.

Також встановлено, що засуджений ОСОБА_1 протягом 2015 року п`ять разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, зокрема, за порушення розпорядку дня.

При тому, як вірно зазначає суд першої інстанції, відповідно до ч.14 ст.134 КВК України якщо протягом шести місяців з дня відбуття стягнення засуджений не буде підданий новому стягненню, він визнається таким, що не має стягнення.

Враховуючи встановлені обставини щодо особистості засудженого ОСОБА_1 , до якого протягом 2016-2018 років не було застосовано заходів стягнення, то суд першої інстанції дійшов висновку, що покликання представника відповідача про те, що засуджений не став на шлях виправлення, є безпідставним та не підтвердженим належними та допустимими доказами.

Водночас, суд звернув увагу на те, що Протокол №26 від 23.11.2018 не містить будь-яких посилань на підтвердження того, що позивач не став на шлях виправлення, проте, з матеріалів справи вбачається, що засуджений ОСОБА_1 став на шлях виправлення.

Відсутність фіксації вказаних обставин суперечить абзацу 9 пункту 3 розділу I Положення №266/30134, згідно якого протокол комісії - документ, у якому фіксуються перебіг та результати проведення засідання комісії, прийняті рішення за результатами обговорення винесених на розгляд питань, тобто в частині перебігу проведення засідання комісії.

Також суд першої інстанції наголошував на врахуванні положень статті 6 КВК України, якими досягається виправлення і ресоціалізації засудженого з використанням основних засобів, якими є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги, що висновок суду щодо виключно позитивної поведінки засудженого не знаходить свого підтвердження та спростовується матеріалами справи, оскільки саме до такого висновку суд першої інстанції не дійшов на підставі встановлення особистості засудженого ОСОБА_1 , а лише щодо спростування висновку відповідачів у рішенні про те, що засуджений не став на шлях виправлення, який не ґрунтується на належних та допустимих доказах. При тому суд першої інстанції не надавав оцінку формі Протоколу №26 від 23.11.2018, а його змісту як рішенню суб`єкта владних повноважень, яке підлягає перевірці судом за критеріями, визначеними частиною 2 статті 2 КАС України, серед яких, зокрема чи прийнято воно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Враховуючи встановлені обставини справи та наведені положення чинного законодавства, колегія суддів апеляційного суду вважає, що позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення відповідача-2, оформленого протоколом №26/3.11 від 23 листопада 2018 року щодо засудженого ОСОБА_1 , є правомірною та підлягає до задоволення.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення відповідачв-1, оформленого 23 листопада 2018 року в подані ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» щодо непогодження зміни умов утримання засудженого ОСОБА_1 згідно ст.101 КВК України, при вирішенні якої апеляційним судом також надається оцінка доводам апеляційної скарги щодо того, що керівник ЗМУ МЮ діяв в межах наданої йому інформації установою ДУ «Городищеиська виправна колонія № 96» та Міжрегіональною комісією ЗМУ МЮ та приймав рішення, дотримуючись букви закону, то необхідно вказати таке.

Як уже зазначалось вище, за приписами ч.3 ст.100 КВК України зміна умов тримання засудженого шляхом переведення його до виправної колонії іншого рівня безпеки здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, за поданням адміністрації виправної колонії, погодженим з начальником управління (відділу) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань. Такі ж норми кореспондуються з пункт 3 розділу IV Положення №265/30133.

Отже, саме начальником міжрегіонального управління здійснюється погодження подання адміністрації виправної колонії, яке безпосередньо розглядається центральною комісією.

Із системного аналізу Положень №265/30133 та №266/30134 колегія суддів приходить до висновку, що погодження чи непогодження поданням адміністрації виправної колонії здійснюється начальником міжрегіонального управління в залежності від прийнятого міжрегіональною комісією рішення щодо питання про направлення матеріалів на розгляд центральної комісії з питань щодо переведення засуджених згідно з вимогами, зокрема статті 101 КВК України.

Враховуючи встановлені обставини справи, за якими суд прийшов до висновку про визнання протиправним та скасування рішення відповідача-2, оформленого протоколом №26/3.11 від 23 листопада 2018 року щодо засудженого ОСОБА_1 , яке прийнято без з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, послідовно підлягає і визнанню протиправним та скасуванню рішення відповідач-1, оформлене 23 листопада 2018 року непогодженням подання ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» щодо зміни умов утримання засудженого ОСОБА_1 згідно ст.101 КВК України, яке прийняте з урахуванням прийнятого міжрегіональною комісією у цій справі рішення. З наведених підстав рішення відповідача-1 також вважається прийнятим без врахування усіх обставин.

Щодо доводів апелянта про втручання судом в дискреційних повноваження відповідача-1, то такі не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції з метою відновлення порушених прав, свобод та інтересів позивача зобов`язав відповідачів повторно розглянути подання ДУ "Городищенська виправна колонія (№ 96)" від 08.11.2018 щодо засудженого ОСОБА_1 згідно вимог статті 101 КВК України, що не є формою втручання у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень, оскільки суд не підмінив своїм рішенням інший орган державної влади та не перебрав на себе повноваження щодо вирішення питань з розгляду та погодження подання ДУ "ГВК (№ 96)", враховуючи, що такі віднесені до компетенції відповідачів.

З урахуванням вищезазначеного, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідачі у спірних правовідносинах не діяли на підставі та у спосіб, що передбачений Конституцією, законами України та підзаконними нормативно-правовими актами, а відтак позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, які відповідають фактичним обставина справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Начальника Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року у справі № 460/90/19 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. У випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 08 серпня 2019 року.