Справа № 300/1123/19
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" серпня 2019 р. справа № 300/1123/19
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Тимощука О.Л.,
за участю: секретаря судового засідання - Ткачук О.П.,
представника позивача Томин Н.В.,
представника відповідача Поповича Ю.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовною заявою ОСОБА_1 ,
до Міністерства оборони України,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Івано-Франківський обласний військовий комісаріат,
про визнання дій неправомірними, зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу як члену сім`ї загиблого внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі, також позивач, ОСОБА_1 ), 24.05.2019 звернулася в суд з позовною заявою до Міністерства оборони України (надалі, також відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Івано-Франківський обласний військовий комісаріат (надалі, також третя особа), із позовними вимогами:
- визнати дії Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби сина молодшого сержанта, ОСОБА_2 , - протиправними та скасувати пункт 3 протоколу №28 від 01 березня 2019 року засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу як члену сім`ї загиблого 19.11.2017 внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби сина молодшого сержанта, ОСОБА_2 , відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призначені на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».
Мотивуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначила, що являється членом сім`ї загиблого ветерана війни та має право на виплату одноразової грошової допомоги, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві». Причиною відмови відповідача у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 слугувало те, що у діях загиблого ОСОБА_2 вбачаються невідповідності Правилам дорожнього руху України, що є наслідком вчиненого ним адміністративного правопорушення. Таке рішення позивач вважає протиправним, оскільки базується виключно на висновках постанови про закриття кримінального провадження від 05.07.2018 Військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону та свідчить про поверхневий (формальний) підхід до розгляду поданих позивачем документів. На переконання ОСОБА_1 , вина особи встановлюється рішенням суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності чи вироком суду про визнання особи винною у вчиненні злочину. Однак, враховуючи те, що у встановленому законом порядку вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення не встановлено, дії відповідача щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги як члену сім`ї загиблого суперечать положенням статті 62 Конституції України, що встановлює презумпцію невинуватості особи та приписам Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Враховуючи зазначені обставини, позивач просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.05.2019 відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, згідно із вимогами, встановленими статтею 262 КАС України та призначено судовий розгляд справи на 24.06.2019 о 10:00 год (том 1, а.с.1-2).
На адресу суду від Івано-Франківського обласного військового комісаріату 12.06.2019 надійшло клопотання №1/149 від 04.06.2019 про здійснення розгляду справи без участі уповноваженого представника третьої особи (том 1, а.с.48).
У судовому засіданні, призначеному на 24.06.2019 судом розглянуто подане відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи №504 від 20.06.2019 (том 1, а.с.212), ухвалено задовольнити клопотання, наступне судове засідання призначено на 09.07.2019 о 10:00 год (том 1, а.с.223-224).
У судове засідання, призначене судом на 09.07.2019 не з`явилась позивач, проте на адресу суду надійшла заява останньої про розгляд справи за участю її уповноваженого представника (том 1, а.с.236).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача правом подання письмових пояснень по суті спору не скористалася.
З огляду на необхідність допиту в якості свідка ОСОБА_3 суд ухвалив відкласти розгляд справи, наступне судове засідання призначено на 07.08.2019 (том 1, а.с.238-241).
Під час розгляду справи 07.08.2019 судом допитано свідка заступника командира батареї (військова частина НОМЕР_2 ) ОСОБА_3 , який під час ДТП перебував у автомобілі разом із загиблим ОСОБА_2 . Свідок пояснив, що на момент виїзду із загиблим на військовому автомобілі КрАЗ в.н. НОМЕР_1 з м. Бахмут Донецької області, технічний огляд транспортного засобу вказував на його справність. Рухаючись по автомагістралі Харків-Сімферополь зі швидкістю приблизно 50 км/год свідок на дорогу не дивився, оскільки був зайнятий введенням даних в навігаторі. В якийсь момент, почув вигук загиблого і зауважив, що автомобіль почало заносити, після чого транспортний засіб перекинуло на дах. Згідно із твердженнями свідка, водій ОСОБА_2 , перед поїздкою і під час неї не був втомлений, на самопочуття не скаржився, правил дорожнього руху не порушував, аварійної ситуації на автомагістралі не було, причини ДТП ОСОБА_3 не відомі. На запитання: «що вигукнув загиблий?», свідок пояснив, що це був вигук якогось обурення, без словесного наповнення. Теж свідок не міг пригадати чи спрацювала гальмівна система на військовому автомобілі КрАЗ в.н. НОМЕР_1 в момент аварії чи ні. Зазначив, що не пригадує, щоб вказаний автомобіль під час аварії збавляв швидкість.
У судовому засіданні представник позивача заявила клопотання про допит у якості свідка безпосереднього начальника загиблого ОСОБА_2 ОСОБА_4 . Судом заявлене клопотання задоволено. В ході допиту ОСОБА_4 , останній надав загиблому виключно позитивну характеристику, вказав на те, що ОСОБА_2 зарекомендував себе відповідальним, сумлінним, дисциплінованим військовослужбовцем, жодних зауважень до загиблого за час проходження ним служби ОСОБА_4 не мав. На переконання свідка ОСОБА_4 , причиною аварії була несправність кардана, частину якого вирвало і на місці аварії знайти так і не вдалося, в іншому випадку це могло б підтвердити його несправність (брак), що і стало причиною перевертання автомобіля. Свідок зазначив, що добре знаючи загиблого, сам будучи водієм із сорокарічним стажем та враховуючи, що несправність трансмісії ні візуально, ні під час руху автомобіля завчасно ідентифікувати практично неможливо, існували об`єктивні причини аварії несправність (брак) кардана автомобіля КрАЗ в.н. НОМЕР_1 .
Представником позивача у судовому засіданні також заявлено клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача військову частину НОМЕР_2 .
Судом, розглянувши заявлене клопотання, у його задоволенні відмовлено, з огляду на невідповідність клопотання приписам частини другої статті 49 КАС України.
Під час судового розгляду справи представник позивача вимоги, заявлені у позовній заяві підтримала у повному обсязі, вказала на протиправність оскарженого рішення відповідача та просила позов задовольнити.
Представник позивача позовні вимоги ОСОБА_1 заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та додатково вказав на безпідставність оскарження позивачем пункту 3 протоколу №28 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оскільки таке не є рішенням суб`єкта владних повноважень. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження, заслухавши позиції сторін та показання свідків, дослідивши в сукупності позовну заяву, відзив на позов, письмові докази, наявні в матеріалах даної адміністративної справи, встановив такі обставини.
У період з 07.05.2010 по 05.05.2011, з 15.02.2015 по 09.04.2016, з 28.04.2016 по 19.11.2017 молодший сержант ОСОБА_2 син позивача, проходив службу у Збройних Силах України та брав участь в антитерористичній операції в період з 21.03.2015 по 11.06.2015, з 02.06.2016 по 18.10.2016, з 17.07.2017 по 17.11.2017, що підтверджується довідками №12/61 від 17.01.2019 та №2115 від 15.07.2015, виданими Івано-Франківським обласним військовим комісаріатом і тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (том 1, а.с.27, 28).
Відповідно до копії посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого 16.02.2016, ОСОБА_2 є ветераном війни учасником бойових дій (том 1, а.с.29).
Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 17.11.2017 №145, військовий автомобіль КрАЗ-6233 (в/н НОМЕР_1 ) під керуванням військовослужбовця військової служби за контрактом молодшого сержанта ОСОБА_2 здійснював рух з міста Попасна Луганської області до міста Вознесенськ Миколаївської області для отримання майна.
На автомагістралі «Харків-Сімферополь» 19.11.2017 трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю вищевказаного автомобіля КрАЗ (в/н НОМЕР_1 ), внаслідок якої транспортний засіб перекинувся на дах, водій автомобіля молодший сержант ОСОБА_2 загинув на місці, пасажир старший машини, молодший лейтенант ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Внаслідок проведеної особовим складом Запорізького зонального відділу Військової служби правопорядку перевірки за фактом ДТП встановлено, що в шляховому листі відсутній запис або відмітка про проходження перед рейсового медичного огляду загиблим водієм ОСОБА_2 , що свідчить про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 415 Кримінального кодексу України.
Вказані обставини описані у повідомленні про кримінальне правопорушення №89/2368 від 19.11.2017, направленого Запорізьким зональним відділом Військової служби правопорядку військовому прокурору Запорізького гарнізону (том 1, а.с.60 та зворотній бік).
Згідно із копією висновку експерта №4069 від 19.11.2017, внаслідок проведеної судово-медичної експертизи трупа водія транспортного засобу ОСОБА_2 здійснено судово-токсикологічну експертизу крові та частин внутрішніх органів. Слідів спиртів та наркотичних речовин не виявлено.
Лікарським свідоцтвом про смерть №4069 від 21.11.2017 встановлено причину смерті ОСОБА_2 - механічна асфіксія внаслідок здавлення тулуба тупими предметами (том 1, а.с.17 та зворотній бік).
В межах провадження досудового розслідування за наслідком вищевказаної ДТП, на підставі постанови Військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України від 23.11.2017 (том 1, а.с.114-115) проведено судову інженерно-транспортну експертизу.
Згідно із висновками експерта №9-791 від 15.12.2017 (том 1, а.с.121-124), на момент проведення дослідження, рульове управління та ходова частина автомобіля КрАЗ перебували у працездатному стані. Випробування для визначення герметичності пневматичного гальмового приводу не проведено, оскільки відсутня можливість завести двигун та привести в дію компресор; не перевірено чи перебувають в працездатному стані гальмівні механізми передніх коліс та задніх коліс, не встановлено чи працюють вони з нормальною ефективністю. Відтак, на момент проведення експертного дослідження перевірити працездатність робочої гальмової системи автомобіля КрАЗ не було можливості.
Відповіді на поставлені питання стосовно справності гальмівної системи транспортного засобу експертом не надано.
В ході досудового розслідування ДТП допитано свідків ОСОБА_5 (том 1, а.с.105-107), ОСОБА_3 (том 1, а.с.133-135), ОСОБА_6 (том 1, а.с.159-161), ОСОБА_7 (том 1, а.с.172-174).
Під час допиту заступника командира групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_5 , останній роз`яснив, що автомобіль КрАЗ (в/н НОМЕР_1 ) 2016 року випуску, перебуває на обліку у військові частині НОМЕР_2 у групі матеріального забезпечення; перед виїздом водій ОСОБА_2 був вільний від виконання службових обов`язків та відпочивав; свідок охарактеризував загиблого як сумлінного, доброчесного, відповідального військовослужбовця, алкогольних напоїв не вживав.
ОСОБА_3 в ході допиту пояснив, що 19.11.2017 о 05:00 год він разом із молодшим сержантом ОСОБА_2 виїхали на військовому автомобілі КрАЗ в.н. НОМЕР_1 з м. Бахмут Донецької області у напрямку м. Вознесенськ Миколаївської області, з метою отримання озброєння; перед виїздом проведено технічний огляд транспортного засобу, результати якого вказували на справність автомобіля. Під час руху транспортний засіб, його рульова та гальмівна системи також були у працездатному стані. Рухаючись по автомагістралі Харків-Сімферополь зі швидкістю приблизно 40-50 км/год свідок на дорогу не дивився, однак, почув вигуки загиблого коли автомобіль почало заносити, після чого транспортний засіб перекинуло на дах. Згідно із твердженнями свідка, водій ОСОБА_2 правил дорожнього руху не порушував, аварійної ситуації на автомагістралі не було, причини ДТП ОСОБА_3 не відомі.
Згідно із копією заяви ОСОБА_3 , потерпілим останній себе не вважає, від проходження судово-медичної експертизи відмовився, жодних претензій до будь-кого не має (том 1, а.с.137).
Відповідно до протоколів допиту свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , 19.11.2017 на шосе "Харків-Сімферополь" у м. Запоріжжі, незважаючи на забороняючий рух червоний сигнал світлофора рухався автомобіль КрАЗ зі швидкістю приблизно 60-70 км/год, перед яким стояли інші транспортні засоби; не зменшуючи швидкості автомобіль КрАЗ різко виїхав на зустрічну смугу, після чого його почало заносити та перекидати на дах; підійшовши до автомобіля свідки почули, як двигун почав набирати обертів, та в цей час передню частину карданного валу вирвало.
Також, в межах досудового розслідування за наслідком вищевказаної ДТП, на підставі постанови Військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України від 24.01.2018 (том 1, а.с.163-165) проведено судову інженерно-транспортну експертизу з дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод.
Згідно із висновками експерта №9-75 від 25.01.2018 (том 1, а.с.168-171), в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля КрАЗ (в/н НОМЕР_1 ) ОСОБА_2 повинен був діяти у відповідності до вимог пункту 10.1 та розділу 34 (дорожня розмітка 1.3) Правил дорожнього руху України; у випадку, якщо швидкість руху автомобіля КрАЗ складала 70 км/год, водій автомобіля повинен був діяти у відповідності до вимог підпунктів 12.4, 12.9б Правил дорожнього руху України; в дорожній ситуації, що розглядається, з урахуванням встановлених слідством обставин події та результатів дослідження технічної можливості уникнути ДТП, експерт дійшов висновку, що в діях водія ОСОБА_2 вбачаються невідповідності вимогам вищевказаних норм. Порушення вимог пункту 10.1 та розділу 34 (дорожня розмітка 1.3) Правил дорожнього руху України знаходиться в причинному зв`язку з подією даної ДТП. Технічна можливість уникнути заносу автомобіля та його послідуючого перекидання у водія ОСОБА_2 залежала від виконання ним вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху України.
Водночас, відповідно до матеріалів даної адміністративної справи, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 19.11.2017 №273, комісією з розслідування загибелі військовослужбовця служби за контрактом молодшого сержанта ОСОБА_2 проведено службове розслідування, в результаті чого 23.04.2018 складено Акт службового розслідування (том 1, а.с.19-22). Відповідно до змісту Акта, комісією, окрім вищенаведених обставин встановлено, що старший машини ОСОБА_3 та водій ОСОБА_2 перед виїздом належним чином проінструктовані, що підтверджується відповідним записом в книзі інструктажів старших машин №35 від 17.07.2017; водій ОСОБА_2 перед виїздом пройшов медичний огляд, про що свідчить запис в журналі медичного огляду; під час огляду автомобіля КрАЗ (в/н НОМЕР_1 ) членами комісії з розслідування встановлено, що перекидання автомобіля сталося внаслідок несправності трансмісії (обрив переднього кардана, який кріпиться до фланця редуктора переднього моста), самого кардана на місці дорожньо-транспортної пригоди знайти не вдалось.
Згідно і висновками комісії, причиною смерті військовослужбовця є механічна асфіксія внаслідок здавлення тулуба тупими предметами під час ДТП під час виконання обов`язків військової служби в зоні проведення антитерористичної операції, захистом недоторканості та територіальної цілісності України. Смерть не пов`язана з вчиненням ОСОБА_2 кримінального чи адміністративного правопорушення; водій не перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння. Вини з боку водія ОСОБА_2 у спричиненні ДТП не встановлено.
Водночас, відповідно до копії витягу з проколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 30.01.2019 №221, травма молодшого сержанта ОСОБА_2 , яка послужила причиною його смерті - так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби (том 1, а.с.18).
З метою призначення та виплати одноразової грошової допомоги як матері військовослужбовця, що загинув під час виконання обов`язків військової служби позивач звернулась із відповідною заявою до Івано-Франківського обласного військового комісаріату.
Івано-Франківським обласним військовим комісаріатом на адресу позивача направлено листа від 22.03.2019 №12/338 (том 1, а.с.13), згідно зі змістом якого, комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, у призначення позивачу одноразової грошової допомоги відмовлено.
Так, відповідно до копії витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 01.03.2019 №28 (том 1, а.с.14), смерть ОСОБА_2 є наслідком дорожньо-транспортної пригоди; у постанові Військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України від 05.07.2018 про закриття кримінального провадження зазначено, що в діях ОСОБА_2 вбачаються невідповідності вимогам Правил дорожнього руху, які перебувають у причинному зв`язку з подією ДТП, тобто є наслідком адміністративного правопорушення.
З огляду на вказане, керуючись статтею 16-4 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги матері загиблого військовослужбовця ОСОБА_1 - відмовлено.
Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, з метою захисту свого порушеного права позивач звернулася із позовною заявою до суду.
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із такого.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі визначено Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (надалі, також - Закон №2011-XII).
Пунктом 2 частини 1 статті 3 Закону передбачено, що його дія поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Відповідно до частини 1 та пункту 1 частини 2 статті 16 Закону №2011-XII, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.
Частиною 1 статті 16-1 цього ж Закону встановлено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.
Згідно із положеннями пункту "а" частини 1 статті 16-2 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону.
Як встановлено частинами 6 та 9 статті 16-3 Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами; порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно із положеннями статті 16-4 призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:
а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;
б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;
в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);
г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (надалі, також - Порядок №975).
Так, підпунктом 1 пункту 4 Порядку визначено, що одноразова грошова допомога призначається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.
Пунктом 5 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, передбачених підпунктом 1 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів). Вказане визначено пунктом 12 Порядку №975.
Згідно пунктом 19 цього ж Порядку, призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста є наслідком, серед іншого, вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення.
Як встановлено судом, підставою відмови відповідача у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги є вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди та смерті останнього.
Таке рішення комісії Міністерства оборони України ґрунтується на висновках Військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України, викладених у постанові від 05.07.2018 про закриття кримінального провадження, де зазначено, що в діях ОСОБА_2 вбачаються невідповідності вимогам Правил дорожнього руху, які перебувають у причинному зв`язку з подією ДТП, тобто є наслідком адміністративного правопорушення.
Згідно із пунктом 10.1 та пунктом 1.3 розділу 34 (дорожня розмітка) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, на недотримання вимог яких ОСОБА_2 вказав експерт у своєму висновку №9-75 від 25.01.2018, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; горизонтальна розмітка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху.
Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984 № 8073-X (надалі, також КУпАП) визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Водночас, згідно зі змістом статей 10 та 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків; адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.
Відповідальність військовослужбовців та інших осіб, на яких поширюється дія дисциплінарних статутів, за вчинення адміністративних правопорушень визначено статтею 15 КуПАП. Так, абзацом 3 статті передбачено, що при порушенні правил дорожнього руху водіями транспортних засобів Збройних Сил України або інших утворених відповідно до законів України військових формувань та Державної спеціальної служби транспорту - військовослужбовцями строкової служби, а також вчиненні ними військових адміністративних правопорушень, передбачених главою 13-Б цього Кодексу, штраф як адміністративне стягнення до них не застосовується. У випадках, зазначених у цій статті, органи (посадові особи), яким надано право накладати адміністративні стягнення, передають матеріали про правопорушення відповідним органам для вирішення питання про притягнення винних до дисциплінарної відповідальності.
Згідно із частиною 5 статті 38 КУпАП у разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через місяць з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.
Приписами статті 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Разом з цим, положеннями статті 17 КУпАП визначено обставини, що виключають адміністративну відповідальність. Так, особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.
Статтею 18 КУпАП передбачено, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Судом встановлено, що відповідно до Акта службового розслідування у військовій частині НОМЕР_2 від 23.04.2018, попередньою причиною, що спричинила перекидання автомобіля КрАЗ визначено несправність трансмісії (обрив переднього кардана, який кріпиться до фланця редуктора переднього моста); смерть водія транспортного засобу військовослужбовця ОСОБА_2 не пов`язана із вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення; вини з боку водія ОСОБА_2 у спричиненій дорожньо-транспортній пригоді не встановлено.
Суд звертає увагу також на те, що згідно із висновком експерта, складеного за результатами проведеної судової інженерно-транспортної експертизи №9-791 від 15.12.2017, справність гальмівної системи автомобіля КрАЗ не перевірено. Відповіді на поставлене експерту питання «Чи мав водій автомобіля КрАЗ технічну можливість виявити несправність, що призвела до утворення відмови, до виїзду або в процесі керування транспортним засобом?» не надано.
Окрім зазначеного, як встановлено судом, рішення Комісії стосовно відсутності підстав для призначення позивачу одноразової грошової допомоги ґрунтується на висновку експерта № 9-75 від 25.01.2018, складеного за результатом проведеної судової інженерно-технічної експертизи. На вирішення судової експертизи поставлено питання «Як в даній дорожній ситуації з технічної точки зору повинен був діяти водій автомобіля ОСОБА_2 для забезпечення безпеки руху?», «Чи є в діях водія ОСОБА_2 невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України та чи перебувають вони в причинному зв`язку з подією ДТП?», «Чи мав водій ОСОБА_2 технічну можливість уникнути заносу транспортного засобу та його перекидання та за допомогою яких заходів?».
Згідно із висновками експерта, в діях водія ОСОБА_2 вбачаються невідповідності вимогам пункту 10.1 та розділу 34 (дорожня розмітка 1.3) Правил дорожнього руху України, що знаходиться в причинному зв`язку з подією даної ДТП; технічна можливість уникнути заносу автомобіля та його послідуючого перекидання у водія ОСОБА_2 залежала від виконання ним вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху України.
Суд критично ставиться до вищевказаного висновку з огляду на таке.
По-перше, жодна з проведених експертних досліджень не надала висновків щодо справності гальмівної системи автомобіля КРАЗ в момент аварії, не надала оцінку та не спростувала висновку Акту службового розслідування від 23.04.2018 року, що попередньою причиною перекидання автомобіля КРАЗ 6322 військовий номер НОМЕР_1 є несправність трансмісії, а саме обрив переднього кардана.
По-друге, у зв`язку із відсутністю гальмівного шляху, жодна із експертиз не мала можливості встановити приблизну швидкість руху автомобіля, а тому висновок експерта від 25.01.2018 №9-75:«у випадку якщо автомобіль….. рухався по проїзній частині автодороги «Харків-Сімферополь» в м. Запоріжжя зі швидкістю 70км/год,…» є припущенням і не ґрунтується на точно встановлених фактах, у зв`язку із неможливістю їх встановлення з об`єктивних чи інших причин, які суду невідомі.
По-третє, невідповідність в діях ОСОБА_2 , вимогам пункту 10.1 та розділу 34 (дорожня розмітка 1.3), пп.12.4,12.9б Правил дорожнього руху України є вже наслідком, а про фактичні причини таких дій, жодна із експертиз відповіді не надала.
З сукупності всіх наданих та оцінених судом доказів, а також встановлених обставин, зокрема, але не виключно щодо: відсутності гальмівного шляху; не підтвердження справності гальмівної системи на момент аварії; не підтвердження справності трансмісії та причин обриву переднього кардана; відсутності перешкод на зустрічній смузі руху автомобіля КРАЗ 6322 в момент аварії, - дії ОСОБА_2 , характеризуються як такі, що вчинені в стані крайньої необхідності, з метою усунення небезпеки наїзду на транспортні засоби, які стояли на червоний сигнал світлофора перед стоп-лінією в межах правої та лівої смуги руху автомобіля КРАЗ 6322.
Відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Перевіряючи оскаржуване рішення відповідача на предмет відповідності приписам вищенаведеної норми КАС України суд вказує на те, що відповідач в особі комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних сум перейняв на себе непритаманні йому повноваження, а саме: встановив наявність в діях загиблого адміністративного правопорушення без наявності рішення про це відповідного компетентного органу, а відтак без обґрунтованих на те підстав.
Також, суд вважає помилковими доводи представника відповідача стосовно безпідставності оскарження позивачем пункту 3 протоколу №28 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, з підстав, що таке не є рішенням суб`єкта владних повноважень.
Основні функції, завдання, повноваження Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (надалі, також Комісія) визначено Положенням про Комісію, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 26.10.2016 №564 (надалі, також Положення №564).
Відповідно до пункту 2 розділу І Положення, Комісія утворюється в апараті Міністерства оборони України з метою виконання пункту 13 Порядку № 975.
Пунктом 1 розділу ІІ Положення №564 передбачено, що основними завданнями Комісії є вивчення документів та прийняття рішень про призначення (відмову у призначенні) одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно із положеннями розділу ІІІ Положення, формою роботи Комісії є засідання; результати засідання Комісії оформлюються протоколом, який підписується головою Комісії, його заступником, секретарем та всіма членами Комісії, які брали участь у засіданні. рішення Комісії про призначення (відмову у призначенні) одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум доводиться до Департаменту фінансів Міністерства оборони України. Виплата одноразової грошової допомоги здійснюється відповідно до наказів; рішення Комісії може бути оскаржено в судовому порядку.
Таким чином, єдиною підставою для призначення і виплати одноразової грошової допомоги позивачу є рішення Комісії, спеціально створеної в апараті Міністерства оборони України, для реалізації пункту 13 Порядку №975, а тому, твердження представника відповідача, що заперечують право позивача на оскарження такого рішення, на переконання суду є такими, що не ґрунтуються на положеннях чинних нормативних актів.
Враховуючи висновок суду про неправомірність рішення відповідача стосовно відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , позовні вимоги останньої підлягають задоволенню у повному обсязі.
Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, у відповідності до приписів Закону України «Про судовий збір», а доказів про понесення сторонами будь-яких інших судових витрат до матеріалів справи не долучено, підстав для їх розподілу згідно статті 139 КАС України немає.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 250, 255, 295, 297 підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю сина молодшого сержанта, ОСОБА_2 , внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.
Скасувати пункт 3 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №28 від 01 березня 2019 року.
Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу як члену сім`ї загиблого внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призначені на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ;

відповідач: Міністерство оборони України, адреса: проспект Повітрофлотський, буд. 6, м. Київ, 03168, ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Івано-Франківський обласний військовий комісаріат, адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Тимощук О.Л.

Рішення складене в повному обсязі 12 серпня 2019 р.