Справа № 0640/3719/18
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 0640/3719/18

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року - без змін.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року вказану заяву позивача залишено без задоволення.
Вважаю за необхідне висловити окрему думку щодо обставин справи.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з ч.2 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Відповідно до ч.1 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Згідно з ч.2 ст.370 КАС України невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
З матеріалів справи встановлено, що станом на момент прийняття оскаржуваної ухвали суду першої інстанції відповідач не виплатив ОСОБА_1 донараховану суму пенсії за період з січня 2016 року по грудень 2017 року, а також за 8 місяців і 27 днів 2018 року.
Водночас, до спірних правовідносин слід застосовувати положення ст.129-1 Конституції України, ст.ст. 14, 370 КАС України, оскільки вказані нормативно-правові акти мають вищу юридичну силу відносно Порядку №649.
Відповідно до ч.3 ст.7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Крім того, відповідач не надав доказів відсутності у пенсійного органу коштів на виконання судового рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27.08.2019 року у справі №0640/3719/18.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Таким чином, саме лише посилання на відсутність коштів не свідчить про поважність причин невиконання судового рішення пенсійним органом.
Згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
При цьому в рішенні Hornsby v. Greece Європейський Суд з прав людини (далі - Суд) наголосив на тому, що стаття 6 Конвенції проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду (див. рішення у справі "Філіс проти Греції" (Philis v. Greece) (N 1) від 27 серпня 1991 року, серія А, N 209, с. 20, п. 59). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін.
В п.41 вказаного рішення в контексті аналізу адміністративного провадження Суд зазначив про те, що ефективний захист сторони у такому судовому процесі та відновлення законності передбачають, що адміністративні органи зобов`язані виконати рішення цього суду. У зв`язку з цим Суд зазначає, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету.
Отже, невиконання пенсійним органом судового рішення, що набрало законної сили, порушує гарантоване ст.6 Конвенції право ОСОБА_1 , на користь якого ухвалено вказане рішення.
Таким чином, невиконання пенсійним органом рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27.08.2019 року у справі №0640/3719/18, яке набрало законної сили, є втручання у право ОСОБА_1 на мирне володінням майном, яке він розумно розраховував отримати.
Суддя Сапальова Т.В.