Справа № 300/627/19
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/6130/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Гінди О. М., Качмара В. Я.,

з участю секретаря судового засідання - Ваврик Х. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 року у справі № 300/627/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення, -

суддя в 1-й інстанції Грицюк П. П.,

час ухвалення рішення 26.04.2019 року,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення 26.04.2019 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті йому пенсії за вислугу років, зобов`язати Надвірнянське об`єднане управління ПФУ Івано-Франківської області зарахувати до його спеціального трудового стажу за вислугу років роботу у Державному підприємстві «Делятинському лісовому господарстві» період з 11 жовтня 2017 року до 09 жовтня 2018 року на посаді майстер лісу, яка передбачена Списком професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 583 від 12 жовтня 1992 року призначити та виплачувати з 12 жовтня 2018 року пенсію за вислугу років відповідно до п.«в» ч.1 ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а саме: Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року №2148-УІІІ, та не врахував норми ст.46 Конституції України, ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», «Списку професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 583 від 12 жовтня 1992 року. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

15 липня 2019 року відповідач - Надвірнянське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області подало заяву про заміну сторони в порядку ст.52 КАС України, мотивуючи це тим, що згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Надвірнянське об`єднане Управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області припинене 31 травня 2019 року та його правонаступником є Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що клопотання про заміну відповідача на правонаступника підлягає задоволенню

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що пенсії за вислугу років відповідно до приписів Закону України Про пенсійне забезпечення призначається за умови наявності станом на 11 жовтня 2017 року передбачених цим Законом страхового стажу та спеціального стажу при досягненні особами віку, передбаченого ст.52, 54 та 55 Закону України Про пенсійне забезпечення. Разом з тим, на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії 12 жовтня 2018 року, у нього був відсутній необхідний спеціальний стаж роботи станом на 11 жовтня 2017 року, який передбачений п. "в" ст.55 Закону України Про пенсійне забезпечення. Враховуючи наведене, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження судом першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивач (апелянт) подав клопотання про розгляд справи без його участі, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Відповідно до положень ч.4 ст.229 КАС України фіксація судового розгляду технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 12 жовтня 2018 року звернувся до Надвірняського об`єднаного управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років на пільгових умовах відповідно до п.в ч.1 ст.55 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Листом №153 від 11 січня 2019 року Надвірнянське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області позивачу відмовило у призначені пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи.

Вказане рішення мотивоване тим, що відповідно до наданих документів загальний стаж роботи ОСОБА_1 складає 32 роки 07 місяців 18 днів, спеціальний стаж роботи складає 11 років 11 місяців на період 11 жовтня 2017 року. Зазначає, що з 11 жовтня 2017 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо підвищення пенсій від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII, відповідно, робітники, майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплавах, включаючи зайнятих на обслуговування механізмів і обладнання за наявності на 11 жовтня 2017 року чоловіків 26 років 6 місяців страхового стажу, з них не менше 12 років 06 місяців спеціального стажу роботи, пенсія за вислугу років призначається після досягнення 55 років. У зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи (12 років 6 місяців) відсутні підстави для призначення пенсії.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 11 жовтня 2017 року стаж роботи позивача на посадах майстра лісу та майстра заготівлі лісу становить менше 12 років 6 місяців, тому він не має права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.«в» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ, який набрав чинності з 11 жовтня 2017 року, п.16 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено абзацом другим у такій редакції: до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

П.2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» вказаного Закону передбачає, що особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений ст.52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно з п.«в» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, чинній станом на день виникнення спірних правовідносин) право на пенсію за вислугу років мають робітники, майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання, - за списком професій, посад і виробництв, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі; для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

Так, до п.«а» Списку професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 583, включено посаду: майстри, старші майстри, зайняті на лісосіках, лісонавантажувальних пунктах, верхніх і проміжних складах.

Процедура подання документів для оформлення пенсій визначається Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1.

П.1 Порядку №637 передбачає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналогічні положення закріпленні в ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», згідно з якими основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 01 липня 2005 року по 01 квітня 2009 року та з 01 грудня 2009 року по 08 жовтня 2018 року працював у ДП Делятинське лісове господарство на посаді майстер лісу.

Довідкою ДП Делятинське лісове господарство про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній за № 554 від 10 жовтня 2018 року стверджується, що ОСОБА_1 працював повний робочий день у ДП Делятинське лісове господарство в період з 01 липня 2005 року по 01 квітня 2009 року, з 01 грудня 2009 року по 08 жовтня 2018 року (12 років 7 місяців) на посадах майстер лісу та майстер лісозаготівель.

Вищевказані записи в трудовій книжці позивача не містять помилок, неточностей, підтирань чи виправлень, виконані розбірливим почерком, а тому не викликають жодних сумнівів в їх достовірності, їх зміст в повній мірі підтверджує стаж роботи позивача в сфері лісового господарства на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з п.2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений ст.52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII набрав чинності 11 жовтня 2017 року.

Таким чином, аналіз змісту пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 дозволяє прийти до висновку про те, що пенсія за вислугу років згідно з ст.52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" може бути призначена лише особам, які мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений відповідними статтями Закону України "Про пенсійне забезпечення", станом на 11 жовтня 2017 року.

Разом з тим, станом на 11 жовтня 2017 року стаж роботи позивача на посадах майстра лісу та майстра заготівлі лісу становить 11 років 11 місяців (період з 01 травня 2015 року по 01 квітня 2009 року та з 01 грудня 2009 року по 11 жовтня 2017 року).

Згідно зі ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення ч.1 ст.58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

У рішенні Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 зазначено, що згідно зі ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (ч.2), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

У рішенні № 1-42/2011 від 26 грудня 2011 року Конституційний Суд України вказав, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, гарантоване ст.48 Конституції України.

На залежність розмірів соціальних виплат особі від економічних чинників Конституційний Суд України вказав і у рішенні від 19 червня 2001 року № 9-рп/2001, зазначивши, що право на пенсію, її розмір та суми виплат можна пов`язувати з фінансовими можливостями держави, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами у той чи інший період її розвитку, а також з часом ухвалення відповідних нормативно-правових актів.

Крім того, у рішенні від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 Конституційний Суд України вказав, що види і розміри соціальних послуг та виплат потерпілим встановлюються державою з урахуванням її фінансових можливостей.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною 1 статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині 3 статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що враховуючи, що станом на 11 жовтня 2017 року стаж роботи позивача на посадах майстра лісу та майстра заготівлі лісу становить менше 12 років 6 місяців, тому права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «в» ч.1 ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не виникає, що свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 229, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 року у справі № 300/627/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді О. М. Гінда
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 08 серпня 2019 року.