Справа № 520/159/19
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2019-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

в порядку ч. 3 ст. 34 Кодексу адміністративного судочинства України
"09" серпня 2019 р. року Справа № 520/159/19
ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Харківського національного університету Повітряних Сил імені І.Кожедуба (надалі по тексту відповідач), в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені І.Кожедуба, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в період з 20.12.2017 по 21.02.2018;
- зобов`язати Харківський національний університет Повітряних Сил імені І. Кожедуба нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в період з 20.12.2017 по 21.02.2018.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.05.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківського національного університету Повітряних Сил імені І. Кожедуба про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені І.Кожедуба, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в період з 20.12.2017 по 21.02.2018.

Зобов`язано Харківський національний університет Повітряних Сил імені І. Кожедуба нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в період з 20.12.2017 по 21.02.2018.

23.05.2019 року ОСОБА_1 подав клопотання до Харківського окружного адміністративного суду про прийняття додаткового судового рішення по справі щодо розподілу судових витрат з урахуванням судових витрат, які він поніс на апеляційне оскарження ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 11.02.2019 року по справі № 520/159/19 за позовом ОСОБА_1 до Харківського національного університету Повітряних Сил імені І. Кожедуба про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2019 року по справі № 520/159/19 відмовлено в задоволенні клопотання позивача про прийняття додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат у справі.

ОСОБА_1 , не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2019 року та прийняти постанову, якою задовольнити клопотання про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.08.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2019 року по справі № 520/159/19скасовано.

Прийнято додаткове судове рішення, яким стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Харківського національного університета Повітряних Сил імені І.Кожедуба на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн.

Не погоджуюсь з постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.08.2019 року із наступних міркувань.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З аналізу вищезазначених норм випливає, що розподілу підлягають виключно ті судові витрати, які підлягають оплаті та були фактично сплачені.

З матеріалів справи встановлено, що предметом позову було нарахування та виплата позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку.

У відповідності до п. 1 чт.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

При цьому, у вказаній нормі не наведено, що в розумінні зазначеного закону відноситься до терміну «заробітна плата».

Приписами ст. 2 Закону України «Про оплату праці» визначено наступну структуру заробітної плати, а саме:

-Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

-Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

-Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Таким чином, заробітна плата включає в себе три структурні елементи, в тому числі і компенсаційні виплати.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України).

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України,

При цьому, середня заробітна плата, що підлягає виплаті у відповідності до ст. 117 КЗпП України, відноситься до компенсаційних виплат, які здійснює роботодавець у разі порушення проведення остаточного розрахунку при звільненні працівника.

Таким чином, у відповідності до приписів Закону України «Про оплату праці» та Закону України «Про судовий збір», позивач у вказаній справі звільнений від сплати судового збору, адже нарахування та виплата позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні входить до складу заробітної плати, як компенсаційні виплати.

Враховуючи вищенаведене, позивач не повинен був сплачувати судовий збір, в тому числі, за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції.

Таким чином, позивачем помилково сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 11.02.2019 року у розмірі 1921, 00 грн.

Враховуючи, що судові витрати, понесені позивачем на оплату судового збору не підлягають оплаті, то підстави для розподілу судових витрат та стягнення їх за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі - відсутні.

Отже, я вважаю, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо відмови в задоволенні клопотання позивача, але з помилкових мотивів та підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, помилково сплачений судовий збір повертається судом за клопотанням особи, яка його сплатила, а не шляхом прийняття додаткового рішення.

Враховуючи те, що позивач був звільнений від сплати судового збору у вказаній справі та те, що ним було помилково сплачено судовий збір у розмірі 1921,00 грн, то позивач має право на повернення помилково сплаченого судового збору в порядку, передбаченому ст.7 Закону України «Про судовий збір».

За таких обставин, я вважаю, що суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для прийняття додаткового рішення, але з помилкових мотивів та підстав.

Суддя

Другого апеляційного

адміністративного суду Макаренко Я.М.