Справа № 520/1528/19
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 р.Справа № 520/1528/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Сіренко О.І.,

Суддів: Донець Л.О. , Бенедик А.П. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 27.03.19 року по справі № 520/1528/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

15 лютого 2019 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд визнати протиправними дії ГУ ДФС у Харківській області, щодо нарахування недоїмки, штрафу, пені ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДФС у Харківській області №Ф-7866-53 від 16 листопада 2018 року, як таку, що винесена з порушенням норм чинного законодавства України.

У відзиві на позовну заяву від 07.03.2019 року, представник відповідача просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та зазначає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДФС у Харківській області №Ф-7866-53 від 16 листопада 2018 року є законною та такою, що винесена в межах чинного законодавства України, а тому не підлягає скасуванню.

27 березня 2019 року рішенням Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування вимоги задоволено частково.

Скасовано вимогу Головного управління ДФС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-7866-53 від 16 листопада 2018 року.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Головного управління ДФС у Харківській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в частині задоволення позовних вимог у сумі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі та ухвалити нове судове рішення, яким ОСОБА_1 відмовити в позові повністю. При цьому посилається на той факт, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доводам відповідача щодо порушення позивачем вимог абзацу 2 пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VІ від 08.07.2010 року.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав :

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 18.05.2005 року до теперішнього часу, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи підприємця серії № НОМЕР_2 . ( а.с. 15).

Позивач перебуває на обліку як фізична особа - підприємець у відповідача, що підтверджується довідкою про взяття на облік платника податків з 27.05.2005 року № 9440. ( а.с. 16).

На час розгляду справи заяву про припинення підприємницької діяльності не подавав.

З 2007 року позивачем не здійснювалась підприємницька діяльність, оскільки був працевлаштований, що підтверджується копією трудової книжки.

З 22 червня 2012 року по теперішній час позивач працює на AT «ХМЗ «СВІТЛО ШАХТАРЯ», що також підтверджується копією трудової книжки, та відповідно роботодавцем за позивача сплачується ЄСВ. ( а.с. 17-24, 25 )

5 вересня 2018 року досяг пенсійного віку, отримує пенсію, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 ( а.с. 26).

05 лютого 2019 року на адресу позивача - ОСОБА_1 від відповідача ГУ ДФС у Харківській області надійшла вимога № Ф -7866-53 від 16 листопада 2018 року про сплату суму недоїмки, штрафу, пені в сумі 15819 грн. 54 коп.( а.с. 11)

Задовольняючи позов ОСОБА_1 в частині скасування вимоги про сплату недоїмки, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до довідки № 145 від 11.02.2019 року роботодавцем, AT «СВІТЛО ШАХТАРЯ», за період з 01.01.2015 року по 01.01.2019 року позивачу нараховувалась заробітна плата, виходячи з якої, роботодавець сплачував за позивача єдиний соціальний внесок ( далі по тексту ЄСВ).Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VI від 08.07.2010 не врегульовано відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та здійснення незалежної професійної діяльності. Однак суд першої інстанції прийшов до висновку, що єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Вказана мета досягається шляхом регулярної сплати мінімального страхового внеску. В розумінні Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VI від 08.07.2010 позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за позивача регулярно нараховує та сплачує роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті єдиного внеску.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ( далі - єдиний внесок) страхувальниками, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів Державною фіскальною службою України та її територіальними органами, а також порядок, строки подання звіту до фіскальних органів та його форму визначає та встановлює Закону України № 2462-VІ від 08.07.2010 року «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» ( далі по тексту - Закону № 2464- VІ ) та Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом № 435 від 14.04.2015 року із змінами та доповненнями, внесеними наказом Міністерства фінансів України від 11.04.2016 року № 441. ( далі по тексту - Порядок).

Форми та строки подання Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску фізичними особами - підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які проводять незалежну професійну діяльність, передбачено розділом ІІІ Порядку № 435.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно ч. 12 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали прощену систему оподаткування.

З 1 січня 2017 року Законом України № 1774-VІІ від 06.12.2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» набрали чинності зміни щодо порядку нарахування та обчислення єдиного внеску.

Згідно абз. 2 п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі, якщо платник єдиного внеску, визначений п.4 ч. 1 ст. 4 Закону ( крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), не отримав дохід ( прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року, він зобов2язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що мінімальний страховий внесок - це сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата ( дохід) та підлягає сплаті щомісяця.

Максимальна база величини нарахування єдиного внеску - це максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює двадцяти п`яти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується внесок. ( пункт 4 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VІ).

З огляду на вищезазначене, з 1 січня 2017 року базу нарахування єдиного внеску зобов`язані визначати платники, вказані у п.4 ч. 1 ст. 4 Закону, як і ті, які не отримують дохід (прибуток) від провадження підприємницької діяльності.

З 1 січня 2018 року Законом України від 03.10.2017 року № 2148-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій « у п. 2 частини 1 ст. 7 Закону № 2464 для бази нарахування єдиного внеску змінено період ґ9 рік на квартал).

Єдиний внесок для платників, зазначених у ст. 4 Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотків, визначеної ст. 7 Закону бази нарахування єдиного внеску ( ч. 5 ст. 8 Закону № 2464).

Згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 1 січня 2017 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 3 200 гривень.

У 2017 році мінімальний місячний розмір страхового внеску складав 704 грн., а річний - 8 448 грн.

Платник єдиного внеску зобов`язаний подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування ( п.4 ч.1 ст. 6 Закону № 2464).

Положеннями частини десятої, пункту 2 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

За визначенням, наведеним у пункті 6 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Позивач ОСОБА_1 перебуває на загальній системі оподаткування, платник єдиного внеску за період з 24.05.2005 р. Доказів того, що позивач припинив підприємницьку діяльність до суду сторонами не надано.

З 06.09.2018 року ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, тому, на підставі ч. 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» з цієї дати звільняється від сплати єдиного внеску.

Згідно інтегрованої картки платника інформаційної системи відповідача «Податковий блок» (КБК 71040000) за позивачем обліковується борг в сумі 15 819, 54 грн., який складається :

-нарахування єдиного внеску № 3809908/еv від 09.02.2018 р. - за 2017 рік - 8448,00 грн.;

-нарахування єдиного внеску № 6915767/еv від 19.04.2018 р. за 1 квартал 2018 року - 2 457,18 грн.;

-нарахування єдиного внеску № 8305568/еv від 19.07.2018 р. за 2 квартал 2018 року - 2 457,18 грн.;

-нарахування єдиного внеску № 9700710/еv від 19.10.2018 р. за 3 квартал 2018 року - 2 457,18 грн.;

Відповідно до IV розділу Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженої Наказом Міністерства фінансів України № 449 від 20.04.2015 року до платників, які не виконали обов`язку щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення. У разі виявлення фіскальним органом своєчасно не нарахованих та/або несплачених платником сум єдиного внеску, такий фіскальний орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу ( недоїмки). Фіскальні органи надсилають ( вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) якщо платник на кінець календарного місяця має недоїмку зі сплати єдиного внеску, а також борги зі сплати фінансових санкцій.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що направляючи позивачу вимогу про сплату єдиного внеску, штрафу та пені , відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Висновок суду першої інстанції про те, що за позивача за спірний період було сплачено єдиний внесок роботодавцем, а саме AT «ХМЗ «СВІТЛО ШАХТАРЯ», колегія суддів вважає безпідставним, оскільки позивач не заперечує, що він має статус фізичної особи - підприємця, і як слідство, є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування саме в статусі фізичної особи - підприємця.

В іншій частині рішення суду першої інстанції сторони не оскаржують.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів правомірність прийнятої ним вимоги .

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, прийшов до помилкового висновку про задоволення позову ОСОБА_2 про скасування вимоги Головного управління ДФС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-7866-53 від 16 листопада 2018 року.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/1528/19, прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2019 року по справі № 520/1528/19 скасувати.

Прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м.Харків, вул.Пушкінська, буд.46) про скасування вимоги - відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)О.І. Сіренко
Судді(підпис) (підпис) Л.О. Донець А.П. Бенедик
Повний текст постанови складено 08.08.2019 року