Справа № 808/5496/14
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

25 липня 2019 року о/об 12 год. 57 хв.Справа № 808/5496/14 СН/808/83/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., за участю секретаря судового засідання Малої Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області

третя особа - ОСОБА_2

про скасування реєстрації земельної ділянки

за участі:

позивача - ОСОБА_1

(особа посвідчується паспортом серія НОМЕР_1 )

представника відповідача - Артюхіна К.Ю.

(діє на підставі довіреності № 0-8-0.62-39/62-19 від 15.01.2019 року)

третьої особи - не прибув

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (далі - відповідач), третя особа - ОСОБА_2 , в якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати державну реєстрацію нерухомого майна, номер об`єкта 01, об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка, кадастровий номер: НОМЕР_2 , дата державної реєстрації земельної ділянки: 17 грудня 2013 року.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2015 року закрито провадження у адміністративній справі №808/5496/14.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року апеляційна скарга позивача була задоволена частково, ухвала суду першої інстанції від 08 квітня 2015 року в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача 2 скасувати реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, розташованої на території АДРЕСА_1 за третьою особою - скасована, справа в цій частині позовних вимог направлена на новий розгляд до суду першої інстанції для продовження розгляду. В іншій частині ухвала суду першої інстанції від 08 квітня 2015 року залишена без змін.

Зазначена справа 08 грудня 2015 року надійшла до Запорізького окружного адміністративного суду та у порядку, встановленому статтею 15-1 КАС України, була розподілена судді Запорізького окружного адміністративного суду Киселю Р.В.

Ухвалою судді Кисіль Р.В. від 09 грудня 2015 року призначено судове засідання на 22 грудня 2015 року.

22 грудня 2015 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено на 14 січня 2016 року.

Так, ухвалою суду від 14 січня 2016 року провадження у справі зупинено до 21 січня 2016 року.

21 січня 2016 року провадження у справі поновлено, про що судом постановлено відповідну ухвалу.

Разом з тим, 21 січня 2016 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у цивільній справі №334/10890/15-ц (провадження №2/334/936/16) за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Запорізької міської ради від 05 березня 2014 року №21/85.

На підставі Положення про автоматизовану систему документообігу суду, відповідно до статті 15-1 КАС України (в редакції чинній на момент прийняття рішення), у зв`язку із закінченням повноважень судді Киселя Р.В., 17 лютого 2016 року справу передано для подальшого розгляду судді Нечипуренко О.М.

Розпорядженням керівника апарату Запорізького окружного адміністративного суду №179 від 14 вересня 2016 року призначено повторний автоматичний розподіл справи №808/5496/14 у зв`язку з припиненням повноважень судді Запорізького окружного адміністративного суду Нечипуренка Олександра Михайловича , відповідно до Постанови Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року «Про звільнення суддів».

Після повторного перерозподілу справи, проведеного в порядку статті 15-1 КАС України (в редакції чинній на момент прийняття рішення), справу передано на розгляд судді Запорізького окружного адміністративного суду Семененко Марині Олександрівні.

Розпорядженням керівника апарату Запорізького окружного адміністративного суду № 183 від 29 серпня 2017 року призначено повторний автоматичний розподіл справи № 808/5496/14 у зв`язку з припиненням повноважень судді Запорізького окружного адміністративного суду Семененко М.О., призначеною на посаду судді Запорізького окружного адміністративного суду строком на п`ять років. Відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл справи № 808/5496/14.

Згідно з протоколом повторного розподілу справи між суддями, справу передано для подальшого розгляду судді ОСОБА_4.

Розпорядженням керівника апарату Запорізького окружного адміністративного суду №258 від 11 жовтня 2017 року призначено повторний автоматичний розподіл справи №808/5496/14 у зв`язку з припиненням повноважень судді Запорізького окружного адміністративного суду ОСОБА_4., відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 12 вересня 2017 року №2764/0/15-17 «Про звільнення ОСОБА_4 з посади судді Запорізького окружного адміністративного суду у відставку».

Згідно з протоколом повторного розподілу справи між суддями, справу №808/5496/14 передано для подальшого розгляду судді Татаринову Д.В.

Ухвалою від 31 січня 2019 року провадження у справі № 808/5496/14 поновлено, а справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження на 19 лютого 2019 року.

Протокольною ухвалою суду від 19 лютого 2019 року підготовче засідання відкладено до 19 березня 2019 року.

Ухвалою суду від 19 березня 2019 року судом продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі на 30 днів, а наступне підготовче засідання призначено на 17 квітня 2019 року.

17 квітня 2019 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 25 квітня 2019 року.

Ухвалою суду від 25 квітня 2019 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено на 27 травня 2019 року.

Так, ухвалою суду від 27 травня 2019 року провадження у справі зупинено до 27 червня 2019 року.

27 червня 2019 року провадження у справі поновлено, про що судом постановлено відповідну ухвалу.

27 червня 2019 року за згодою учасників справи підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті на 16 липня 2019 року.

Ухвалою суд від 16 липня 2019 року розгляд справи відкладено до 25 липня 2019 року.

Відповідно до статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) 25 липня 2019 року сторонам проголошено вступну та резолютивну частину рішення та оголошено про час виготовлення рішення у повному обсязі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Головне управління Держземагентства у Запорізькій області здійснило державну реєстрацію земельної ділянки по АДРЕСА_1 та присвоєння кадастрового номера НОМЕР_2 без визначення та відновлення меж земельних ділянок, без погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Таким чином, відбулось оформлення (із реєстрацією та присвоєнням кадастрового номера) самовільно зайнятої земельні ділянки без погодження меж земельних ділянок із позивачем або його батьками.

В судовому засіданні позивач просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області в судовому засіданні проти адміністративного позову заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві (вх.№5867 від 13 лютого 2019 року), відповідно до якого зазначено, що перевіркою встановлено, що державна реєстрація земельної ділянки, щодо якої заявлено позовні вимоги, була здійсненна на підставі «Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розробленої ФОП ОСОБА_5 . Технічна документація у повній мірі відповідала вимогам статті 55 Закону України «Про землеустрій». Вище зазначена документація була підставою для внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру та здійснення її реєстрації, про що свідчить Витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 17 грудня 2013 року. Разом з тим вказує, що на даний час, Держгеокадастр України та його територіальні органи здійснюють державну реєстрацію земельних ділянок, а не прав на них. Державна реєстрація земельної ділянки це внесення до Державного земельного кадастру передбачених Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера (стаття 1 ЗУ «Про державний земельний кадастр»).

В судовому засіданні представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини.

Рішенням міської ради від 05 березня 2014 року №20 «Про затвердження Переліку проектів рішень Запорізької міської ради з питань затвердження землевпорядної документації» було затверджено, зокрема, згідно з додатком, пунктом 84, рішення «Про передачу у власність гр. ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_1 (площею 0,1000 га)».

Рішенням міської ради від 05 березня 2014 року №21/85 «Про передачу у власність гр. ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_1 (площею 0,1000 га)» земельна ділянка площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 передана у власність гр. ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Землевпорядною організацією ФОП ОСОБА_6 розроблена технічна документація щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в повному обсязі. Складовою частиною даної документації є акт погодження меж землекористування, який містить підписи суміжних землекористувачів та відповідно завірений.

Так, 17 грудня 2013 року по об`єкту нерухомого майна: земельна ділянка, кадастровий номер: НОМЕР_2 здійснено державну реєстрацію земельної ділянки.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 3 статті 24 «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР від 21 травня 1997 року (у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно із пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання з регулювання земельних відносин.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідна рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно з частиною 1 статті 79 Земельного кодексу України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Правове регулювання земельних ділянок для садівництва визначене статтею 35 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 92 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Порядок погодження і затвердження документації із землеустрою, а також повноваження органів виконавчої влади у частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок передбачені у статтях 186, 186-1 Земельного кодексу України.

Згідно з частиною 14 статті 186 Земельного кодексу України технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується:

Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про землеустрій» № 858-VI від 22 травня 2003 року (у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, у сфері землеустрою, належать здійснення землеустрою, у тому числі забезпечення проведення державної інвентаризації земель; проведення державної експертизи документації із землеустрою у випадках та порядку, передбачених законом; вирішення інших питань у сфері землеустрою відповідно до закону.

Статтею 22 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що землеустрій здійснюється на підставі: а) рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою; б) укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою; в) судових рішень.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про землеустрій» погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно з пунктом «а» частини 1 статті 186 Земельного кодексу України, прогнозні матеріали, техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель і схеми землеустрою після погодження їх у встановленому порядку розглядаються і затверджуються відповідними органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

З наведених вище правових норм, суд дійшов висновку, що вирішення питань про погодження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі в межах населеного пункту, віднесено до виключної компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад, про що приймається рішення.

Погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами передбачено статтею 198 Земельного кодексу України при кадастровій зйомці як комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Спірні питання, які виникають між землекористувачами щодо визначення спільних меж та їх відновлення регулюються статтями 106, 107 Земельного кодексу України.

Статтею 106 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Так, відповідно до матеріалів справи судом встановлено, що рішенням міської ради від 05 березня 2014 року №21/85 «Про передачу у власність гр. ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_1 (площею 0,1000 га)»:

- затверджено технічну документацію із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі;

- встановлено межі та затверджено розмір земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,1000 га за рахунок земельної ділянки, розмір якої зареєстрований в орендному підприємстві «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» згідно з планом, що додається;

- передано гр. ОСОБА_2 у власність земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2 ) площею 0,1000 га (землі житлової та громадської забудови; для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Тобто, межі і розмір земельної ділянки, а також технічну документацію затверджено рішенням Запорізької міської ради 05 березня 2014 року №21/85.

Так рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя, від 15 травня 2018 року по справі 334/10890/15-ц у задоволенні позову ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, ОСОБА_7 , третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, про визнання незаконним і скасування рішення Запорізької міської ради №21/85 від 05 березня 2014 року про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_1 - відмовлено.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя, від 15 травня 2018 року по справі 334/10890/15-ц набрало законної сили 12 грудня 2018 року.

Частиною 4 статті 78 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В рішенні Ленінського районного суду м. Запоріжжя, від 15 травня 2018 року по справі 334/10890/15-ц зазначено: «… На час погодження меж землекористування мати позивача ОСОБА_8 , померла, ОСОБА_1 за вказаною адресою не проживав, прийняв спадщину після смерті матері, подавши заяву до нотаріальної контори, однак не оформив спадкові права на нерухоме майно, розташоване за адресою АДРЕСА_1 .

Зазначеними обставинами зумовлено те, що міська рада затвердила технічну документацію за погодженням трьох землекористувачів суміжної ділянки НОМЕР_2, а не за наявності відмови у погодженні зовнішніх меж землекористування.

При цьому було враховано, що у березні 2013 року ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_2 , посилаючись в обґрунтування позову на те, що ОСОБА_2 , на власний розсуд змінив межі земельних ділянок, встановив новий паркан, зменшивши прохід до будинку АДРЕСА_2 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 13 серпня 2013 року, не було встановлено зміни меж земельних ділянок, у задоволенні позову відмовлено.

Таким чином, на час прийняття оскаржуваного рішення Запорізької міської ради №21/85 від 05 березня 2014 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_1 і передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , спір між суміжними землекористувачами ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 щодо меж земельних ділянок був вирішений.

Відповідно до статті 152 ЗК держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Приймаючи до уваги, що позивачем не доведено порушення його прав щодо володіння, користування чи розпорядження земельною ділянкою по АДРЕСА_1 внаслідок прийняття Запорізькою міською радою рішення №21/85 від 05 березня 2014 року про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_1 , з урахуванням вимог частини 2 статті 152 ЗК України, за змістом якої захисту підлягають лише порушені права власника земельної ділянки або землекористувача, суд дійшов висновку, що позов не обґрунтований і задоволенню не підлягає…».

Отже, законність рішення Запорізької міської ради від 05 березня 2014 року №21/85 «Про передачу у власність гр. ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_1 (площею 0,1000 га)», яким: затверджено технічну документацію із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі; встановлено межі та затверджено розмір земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,1000 га за рахунок земельної ділянки, розмір якої зареєстрований в орендному підприємстві «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» згідно з планом, що додається; передано гр. ОСОБА_2 у власність земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2 ) площею 0,1000 га (землі житлової та громадської забудови; для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), перевірено Ленінським районним судом м. Запоріжжя, по справі 334/10890/15-ц.

Таким чином, посилання позивача на те, що при здійсненні комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок не було погодження меж земельної ділянки з ОСОБА_1 , як землекористувачем, не знаходить свого підтвердження.

Разом з тим, слід зазначити й про те, що на час затвердження технічної документації, а також реєстрації права власності на земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_2 ) площею 0,1000 га., ОСОБА_1 не надав суду доказів, що він мав права землекористувача, або власника суміжної земельної ділянки.

Судом зі змісту позовної заяви встановлено та позивач зазначив, що Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області здійснило державну реєстрацію земельної ділянки по АДРЕСА_1 та присвоєння кадастрового номера НОМЕР_2 без визначення та відновлення меж земельних ділянок, без погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Обґрунтовуючи свою правову позицію, позивач посилається на статтю 198 Земельного кодексу України.

Слід звернути увагу на те, що Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області не приймає участі у затвердженні технічної документації. Таке право у розглядуваній справі належить Запорізькій міській раді.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне дослідити процедуру здійснення державної реєстрації земельної ділянки.

Підставами виникнення і припинення прав на земельні ділянки, як і прав на інші об`єкти нерухомого майна, розташовані на них, є передбачені законом юридичні факти, що підтверджуються відповідними документами.

Особлива цінність землі як об`єкта прав на нерухомість зумовлює специфіку документів, які підтверджують виникнення та існування права власності та інших речових прав на неї.

Здійснюючи державну реєстрацію речового права, державний реєстратор підтверджує від імені держави України відповідність вимогам закону всіх поданих документів, перелік яких є виключним, та в результаті встановлення такої відповідності проводить реєстраційну дію, за результатами якої в цивільний обіг вводиться відповідний об`єкт речового права.

Відповідно до статей 193, 195, 202, 203 Земельного кодексу України Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Основними завданнями ведення державного земельного кадастру є: забезпечення повноти відомостей про всі земельні ділянки; запровадження єдиної системи земельно-кадастрової інформації та її достовірності.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом.

Облік кількості земель - відображення у відомостях і документах даних, які характеризують кожну земельну ділянку, а також землі за площею та складом земельних угідь, розподіл земель за власниками, землекористувачами.

Відповідно до статті 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яким врегульовані відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав (далі - Закон №1952).

Процедура здійснення державної реєстрації земельної ділянки передбачена Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17 жовтня 2012 року (далі - Порядок № 1051 від 17 жовтня 2012 року).

Відповідно до пункту 107 Порядку № 1051 від 17 жовтня 2012 року визначено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.

Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється зокрема за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи (пункт 109 Порядку № 1051 від 17 жовтня 2012 року).

Пунктом 110 Порядку № 1051 від 17 жовтня 2012 року передбачає, що для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються:

- заява про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22;

- оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації);

- електронний документ.

Після прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про затвердження документації із землеустрою, яка є підставою для державної реєстрації земельної ділянки, та надання Держгеокадастру або його територіальному органові відповідно до компетенції засвідченої копії такого рішення Державний кадастровий реєстратор протягом двох робочих днів з моменту її отримання вносить відповідні відомості до Поземельної книги в електронній (цифровій) та паперовій формі.

До Поземельної книги в паперовій формі додається засвідчена копія рішення, яке є підставою для внесення відомостей до неї (пункт 112 Порядку № 1051 від 17 жовтня 2012 року).

Пунктом 113 Порядку встановлено, що Державний кадастровий реєстратор в день отримання інформації про зареєстровані речові права на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносить відомості про власників, користувачів земельної ділянки відповідно до даних зазначеного Реєстру до Поземельної книги в електронній (цифровій) та паперовій формі.

Державна реєстрація земельної ділянки, щодо якої заявлено позовні вимоги, була здійсненна на підставі «Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розробленої ФОП ОСОБА_5 ».

Таким чином, у державного реєстратора під час проведення державної реєстрації не має повноважень проводити перевірку технічної документації на наявність чи відсутність погоджень меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, у випадку затвердження такої документації рішенням Запорізької міської ради від 05 березня 2014 року №21/85.

Враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку, що процедуру реєстрації дотримано.

Вищезазначена документація була підставою для внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру та здійснення її реєстрації, про що свідчить Витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 17 грудня 2013 року.

Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області не здійснило протиправним дій та не порушувало прав ОСОБА_1 , як власника або користувача суміжної земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 .

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд звертає увагу на те, що будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень має бути законним та обґрунтованим, прийнятим чи вчиненим в межах наданих повноважень, містити конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, з урахуванням вище викладеного, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності дійшов висновку, що оскільки рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя, від 15 травня 2018 року по справі 334/10890/15-ц встановлено правомірність рішення Запорізької міської ради від 05 березня 2014 року №21/85, щодо затвердження технічної документації та рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2013 року спір між суміжними землекористувачами ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 щодо меж земельних ділянок був вирішений, а також те, що державний реєстратор не наділений повноваженнями перевіряти рішення органів місцевого самоврядування, вважає, що позовні вимоги є не доведеними, не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 243-246, 255, 262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, третя особа - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування державної реєстрації земельної ділянки - відмовити.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 12 серпня 2019 року.

Суддя Д.В. Татаринов