Справа № 360/1833/19
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2019-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року справа №360/1833/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Компанієць І.Д., Ястребової Л.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 р. у справі № 360/1833/19 (головуючий І інстанції Т.В. Смішлива) за позовом Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені у сумі 623854,25 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Луганське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі позивач, Луганське обласне відділення ФСЗІ, ЛОВФСЗІ) звернулось до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання» (далі відповідач, ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання», ТОВ «ЛЕО»), в якому просило: стягнути з відповідача, на користь позивача адміністративно-господарську санкцію за 2018 рік у сумі 621245,00 грн та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій за період з 16 квітня 2019 року по 22 квітня 2019 року у розмірі 2609,25 грн, разом 623854,25 грн на розрахунковий рахунок 2006 УК у м. Луганську/Ленінський р-н., МФО 899998, , код доходу 50070000 Надходження до Фонду соціального захисту інвалідів, сплата АГС за 2018 р..

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, як прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, прийняти нове рішення, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Обґрунтовано скаргу тим, що відповідач не використав усіх можливих заходів, не здійснив самостійний пошук безробітних осіб з інвалідністю для працевлаштування. Суб`єкти визначені статтею 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ (далі - Закон № 875-XІI) лише сприяють у працевлаштуванні осіб з інвалідністю, а безпосереднє їх працевлаштування здійснюють роботодавці. Відповідачем не виконані вимоги Закону № 875-ХІІ, щодо додержання встановленого нормативу створення робочих місць для осіб з інвалідністю, що обумовлює притягнення його до відповідальності за невиконання вимог чинного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне об`єднання, є юридичною особою та зареєстроване як роботодавець Луганським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів 01.08.2008 за № 44/101/1373 (т. 1 а.с. 15).

19.02.2019 ТОВ «ЛЕО» подано до Луганського обласного відділення ФСЗІ звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2018 рік, у якому зазначено, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) становить 2556 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (осіб) 92; кількість осіб з інвалідністю - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону (осіб) - 102; фонд оплати праці штатних працівників (тис. грн) 158790,22; середньорічна заробітна плата штатного працівника (грн) 62124,50; сума адміністративно - господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (грн) 621245,00 (т. 1 а.с. 16).

22.02.2019 позивачем на адресу ТОВ ЛЕО направлено лист за вих. № 03-10/152 з проханням своєчасно здійснити сплату адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю у 2018 році до 15 квітня 2019 року, не допускаючи нарахування пені за звернення до суду за примусовим стягненням боргу (т. 1 а.с. 17).

11.03.2019 позивачем на адресу Старобільського районного центру зайнятості населення направлено запит за вих. № 04-02/241 про надання інформації про отримання від ТОВ Луганське енергетичне об`єднання за 2018 рік відомостей про вільні робочі місця (вакансії), на які можливе працевлаштування осіб з інвалідністю, а також про випадки відмови вказаним роботодавцем у працевлаштуванні осіб з інвалідністю, які направлялися центром зайнятості (т. 1 а.с. 18).

Відповідно до листа Старобільського районного центру зайнятості населення від 29.03.2019 № 28/4-427, відповідачем протягом 2018 року подавались звіти про наявність вакансій для осіб з інвалідністю, випадків відмови в працевлаштуванні особам з інвалідністю протягом 2018 року не було. ТОВ Луганське енергетичне об`єднання у 2018 році не надало замовлень на професійне навчання або підготовку особи з інвалідністю за відповідними професіями для вирішення питання працевлаштування (т. 1 а.с. 19).

Позивачем за несвоєчасну сплату адміністративно-господарських санкцій за 2018 рік нараховано ТОВ ЛЕО пеню в сумі 623854,25 грн (т. 1 а.с. 20).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи свідчать про виконання відповідачем обов`язку, передбаченого нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні, по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю. Відповідачем вжиті передбачені чинним законодавством певні заходи по забезпеченню працевлаштування осіб з інвалідністю.

Суд апеляційної інстанції із зазначеним висновком суду першої інстанції погоджується, з наступних підстав.

Відповідно до статті 19 Закону № 875-XІI, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.

Статтею 20 цього Закону встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю.

З огляду на приписи статті 238 Господарського кодексу України до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків, та за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Серед переліку адміністративно-господарських санкцій, встановленого у частині 1 статті 239 Господарського кодексу України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб`єктів господарювання, зокрема, адміністративно-господарський штраф, а також і інші адміністративно-господарські санкції, встановлені цим Кодексом та іншими законами.

Спірні у цій справі санкції застосовуються до суб`єктів господарювання уповноваженими органами державної влади за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, а тому є адміністративно-господарськими санкціями.

Отже, законом передбачена відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій для підприємств, які не забезпечили середньооблікову чисельність працюючих осіб з інвалідністю відповідно до установленого нормативу.

Відтак, при вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов`язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, стаття 218 цього Кодексу, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв`язку між самим порушенням та його наслідками.

Відповідно до статті 18 Закону №875-XII, забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 1 статті 18-1 Закону №875-XII, особа з інвалідністю, яка не досягла пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованою у державній службі зайнятості як безробітна.

В силу частини 3 статті 18-1 цього Закону, Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань.

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» № 5067, роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.

Відповідно до пункту 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 70 від 31 січня 2007 року, звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінсоцполітики за погодженням з Держстатом.

Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування осіб з інвалідністю роботодавці подають до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця за формою, затвердженою Мінсоцполітики за погодженням із Держстатом.

Наведене свідчить про те, що обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати осіб з інвалідністю на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в частині 1 статті 18 Закону № 875-ХІІ.

Однак на підприємство покладається обов`язок створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю та інформувати про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування осіб з інвалідністю.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 26 червня 2018 року у справі № 806/1368/17 та від 15 квітня 2019 року у справі № 825/699/17, від 31 липня 2019 року у справах №825/1083/17 та №812/1164/18.

Судом встановлено, що відповідач протягом 2018 року подавав до Старобільського районного центру зайнятості звітність форми № 3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії), а саме: від 02.01.2018 про наявність 18 вакансій (т. 7 а.с. 194-204), від 22.01.2018 про наявність 1 вакансії (т. 7 а.с. 191-192), від 29.01.2018 про наявність 9 вакансій (т. 7 а.с. 158-190), від 28.02.2018 про наявність 16 вакансій (т. 7 а.с. 126-157), від 05.03.2018 про наявність 1 вакансії (т. 7 а.с. 126-157), від 05.03.2018 про наявність 1 вакансії (т. 7 а.с. 91-93), від 28.03.2018 про наявність 17 вакансій (т. 7 а.с. 31-92), від 25.04.2018 про наявність 8 вакансій (т. 7 а.с. 1-30), від 29.05.2018 про наявність 19 вакансій (т. 6 а.с. 216-245), від 20.06.2018 про наявність 1 вакансії (т. 6 а.с. 213-215), від 27.06.2018 про наявність 22 вакансій (т. 6 а.с. 183-212), від 30.07.2018 про наявність 18 вакансій (т. 6 а.с. 151-182), від 15.08.2018 про наявність 1 вакансії (т. 6 а.с. 148-150), від 28.08.2018 про наявність 20 вакансій (т. 6 а.с. 116-149), від 24.09.2018 про наявність 1 вакансії (т. 6 а.с. 113-115), від 26.09.2018 про наявність 21 вакансій (т. 6 а.с. 90-112), від 08.10.2018 про наявність 2 вакансій (т. 6 а.с. 86-89), від 10.10.2018 про наявність 1 вакансії (т. 6 а.с. 83-85), від 22.10.2018 про наявність 1 вакансії (т. 6 а.с. 80-82), від 29.10.2018 про наявність 24 вакансій (т. 6 а.с. 56-79), від 13.11.2018 про наявність 1 вакансії (т. 6 а.с. 53-55), від 19.11.2018 про наявність 1 вакансії (т. 6 а.с. 50-52), від 28.11.2018 про наявність 25 вакансій (т. 6 а.с. 56-79), від 03.12.2018 про наявність 1 вакансії (т. 6 а.с. 24-26), від 26.12.2018 про наявність 27 вакансій (т. 6 а.с. 56-79).

На підприємстві відповідача створені робочі місця (контролер енергонагляду), про можливість працевлаштування осіб з інвалідністю на які повідомлявся Старобільський районний центр зайнятості (т. 1 а.с. 35).

Структурними підрозділами відповідача протягом 2018 року також подавались до центрів зайнятості за їх місцезнаходженням звітність форми № 3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії) (т. 2 а.с. 1-82, т. 8 а.с. 1-232).

Листом Старобільського районного центру зайнятості від 29.03.2019 № 28/4-427 підтверджено факт подачі звітності, у якому зазначено про надання відповідачем звітності за формою № 3-ПН, крім того інформація надавалась про осіб, що відповідають профілю підприємства. Відмов підприємства у працевлаштуванні осіб з інвалідністю за направлення центру зайнятості не було (т. 1 а.с. 19).

Також, на підприємство відповідача Старобільським районним центром зайнятості направлялись 4 особи з інвалідністю для працевлаштування, троє з яких відмовились від працевлаштування, однією особою не пройдено обов`язковий попередній медичний огляд (т. 1 а.с.. 54-60).

Також судом встановлено, що ТОВ ЛЕО вживалися інші заходи щодо працевлаштування осіб з інвалідністю, а саме:

- направлялися листи з проханням інформувати осіб з інвалідністю (ІІ, ІІІ груп), які не мають протипоказань для виконання робіт, пов`язаних з тривалою ходою і перебуванням на відкритих майданчиках при підвищених і знижених температурах, про наявність вакантних місць контролерів енергонагляду у структурних підрозділах ТОВ ЛЕО, до управлінь соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради, Новоайдарської райдержадміністрації, Міловської райдержадміністрації, Біловодської райдержадміністрації, Лисичанської міської ради, Сватівської райдержадміністрації, Станично-Луганської райдержадміністрації, Рубіжанської міської ради, Кремінської райдержадміністрації, Попаснянської райдержадміністрації, Троїцької райдержадміністрації, Старобільської райдержадміністрації Луганської області (т. 3 а.с. 152-250);

- розміщувалися оголошення про наявні вакансії для працевлаштування осіб з інвалідністю у газетах (т. 1 а.с. 203-260, т. 9 а.с. 25-60);

- приймало участь в ярмарках вакансій, що влаштовувалися центрами зайнятості, що підтверджується інформацією, зазначеною в листах Старобільського районного центру зайнятості від 04.10.2018 № 28/4-4226, від 07.12.2017 № 28/4-4705, від 03.04.2018 № 28/4-568, від 26.06.2018 № 28/4-1019, Лисичанського міського центру зайнятості від 23.02.2017 № 8/05-305, від 05.12.2018 № 8/05-1923, Сєвєродонецького міського центру зайнятості від 21.09.2018 № 13/04-2760 (т. 9 а.с. 1-24).

Згідно з інформацією, зазначеною в листах Біловодського районного центру зайнятості від 05.04.2019 № 15/02-343, Сєвєродонецького міського центру зайнятості від 03.04.2019 № 13/02-1085, Станично-Луганського районного центру зайнятості від 05.04.2019 № 27/08-109, Марківського районного центра зайнятості від 03.04.2019 № 19/02-152, особи з інвалідністю не направлялись (т. 9 а.с. 1, 2, 10, 15).

Відмов з боку позивача у працевлаштуванні осіб з інвалідністю не було, частина осіб за направленнями центрів зайнятості відмовлялись від працевлаштування із різних причин, а саме: через стан здоров`я, транспортну недоступність тощо, також за направленнями центрів занятості на підприємство відповідача працевлаштовано 5 осіб, що підтверджується інформацією, вказаною у відповідях на запити Старобільського районного центру зайнятості від 10.04.2019 № 28/4-535, Рубіжанського міського центру зайнятості від 12.04.2019 № 11/04-245, Троїцького районного центру зайнятості від 08.04.2019 № 29/2-237, Сєвєродонецького міського центру зайнятості від 03.04.2019 № 13/02-1085, Кремінського районного центру зайнятості від 03.04.2019 № 17/02-556, Станично-Луганського районного центру зайнятості від 05.04.2019 № 27/08-109, Міловського районного центру зайнятості від 04.04.2019 № 20/5-10, Новоайдарського районного центру зайнятості від 03.04.2019 № 21/03-389, Лисичанського міського центру зайнятості від 05.04.2019 № 8/02-628, Попаснянського районного центру зайнятості від 02.04.2019 № 24-06/294, Сватівського районного центру зайнятості від 04.04.2019 № 25/4-729 (т. 9 а.с. 3-9, 11-14, 15).

На підтвердження працевлаштування осіб з інвалідністю протягом 2018 року у структурних підрозділах ТОВ ЛЕО відповідачем надано перелік осіб з інвалідністю штатних працівників, які були зайняті на підприємстві в період з 01.01.2018 по 31.12.2018 (т. 1 а.с. 42-53), копії звітів за формою № Д4 Звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до фіскальних органів за 2018 рік (т. 4 а.с. 1-261, т. 5 а.с. 1-245), витяги з книг обліку трудових книжок і вкладишів до них ТОВ ЛЕО (т. 3 а.с. 1-151), копії наказів (розпоряджень) про прийняття на роботу, наказів про припинення трудового договору (т. 2 а.с. 83-255), копії довідок до актів огляду МСЕК, копії пенсійних посвідчень (т. 1 а.с. 61-202).

Відповідно до довідки від 13.05.2019 № 01-27/2/82 повідомлено, що надати частину документів, що стосуються працівників ТОВ ЛЕО неможливо через їх знаходження на тимчасово неконтрольованій українською владою території (т. 1 а.с. 36-37).

Вказані обставини дають підстави для висновку про виконання відповідачем вимог щодо створення робочих місць відповідно до нормативів встановлених статтею 19 № 875-XІI та належне інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць на підприємстві та потребу у направленні йому центром зайнятості осіб з інвалідністю для працевлаштування.

Суд зазначає, що підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно зробило необхідні заходи по створенню робочих місць для осіб з інвалідністю, зокрема, створило робочі місця для осіб з інвалідністю та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало осіб з інвалідністю з причин незалежних від нього: відсутність осіб з інвалідністю, відмова осіб з інвалідністю від працевлаштування на працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню осіб з інвалідністю.

Стосовно доводів апелянта щодо правомірності нарахування адміністративно-господарських санкцій та пені, що підприємство повинно самостійно здійснювати працевлаштування осіб з інвалідністю, суд зазначає, що, як зазначалось, за змістом статей 18 та 18-1 Закону №875-XII обов`язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про вжиття відповідачем заходів щодо утворення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та недопущення правопорушення, яке є підставою для застосування до нього штрафних санкцій, визначених статтею 20 Закону № 875-XІI.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статями 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 р. у справі № 360/1833/19- залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 р. у справі № 360/1833/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового суду протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 13 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач Е.Г.Казначеєв

Судді І.Д. Компанієць

Л.В. Ястребова