Справа № 620/383/19
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/383/19 Суддя (судді) першої інстанції: Житняк Л.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Федотова І.В., Сорочка Є.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.04.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області, в якому просила:

- визнати протиправним повернення відповідачем 13.11.2018 заяви ОСОБА_1 від 08.11.2018 про повернення коштів в розмірі 85000,00 грн, внесених нею в якості застави за ОСОБА_2 , на депозитний рахунок відповідача;

- зобов`язати відповідача повернути ОСОБА_1 кошти в розмірі 85000,00 грн, внесених згідно квитанції від 01.11.2013 № 45/47 на депозитний рахунок відповідача в якості застави за ОСОБА_2 .

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.04.2019 позов задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області щодо повернення 13.11.2018 заяви ОСОБА_1 від 08.11.2018 про повернення коштів в розмірі 85000,00 грн, внесених нею в якості застави за ОСОБА_2 , на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області.

Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області подати до органу Казначейства платіжне доручення про повернення коштів в розмірі 85000,00 грн, внесених ОСОБА_1 в якості застави за ОСОБА_2 .

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування фактичних обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.11.2013 позивачем внесена застава, в розмірі 85000,00 грн за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0003136, що підтверджується квитанцією від 01.11.2013 № 45/47.

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29.10.2014 у справі № 751/12515/13-к ОСОБА_2 визнано винним. У резолютивній частині вироку зазначено, що заставу в сумі 85000,00 грн слід повернути заставодавцю, після набрання вироком законної сили.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 30.05.2016 у справі № 751/12515/13-к, вирок Новозаводського районного суду від 29.10.2014 залишений без змін. Заставу в розмірі 85000,00 грн звернуто в дохід держави.

08.06.2016 на адресу ТУ ДСАУ у Чернігівський області надійшов лист Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06.06.2016 № 1-кп-120/14 про направлення копії ухвали суду від 30.05.2016 по кримінальному провадженню № 0003136 для виконання в частині звернення застави в сумі 85000,00 грн в дохід держави.

На виконання ухвали Апеляційного суду Чернігівської області від 30.05.2016 у справі № 751/12515/13-к, ТУ ДСАУ у Чернігівський області перерахувало кошти в дохід держави, що підтверджується платіжним дорученням від 13.06.2016 № 33.

Надалі, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.12.2016, ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 30.05.2016 у справі № 751/12515/13-к скасовано та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 25.04.2017 у справі №751/12515/13-к, вирок Новозаводського районного суду від 29.10.2014 залишено без змін, а заставу в розмірі 85000,00 грн звернуто в дохід держави.

Постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14.06.2018, ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 25.04.2017 у справі №751/12515/13-к скасовано та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Вироком Чернігівського апеляційного суду від 26.10.2018 у справі № 751/12515/13-к, вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29.10.2014 скасовано в частині призначеного ОСОБА_2 покарання та призначено більш суворе покарання, а в іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Оскільки, вироком Чернігівкього апеляційного суду від 26.10.2018 залишено без змін вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29.10.2014 в частині повернення заставодавцю застави в розмір 85000,00 грн, 08.11.2018 позивач звернулась до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області із заявою про повернення коштів в розмірі 85000,00 грн, внесених як заставу за ОСОБА_2 .

До заяви, зокрема, було додано копію квитанції, що підтверджує внесення застави та копії вироків Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29.10.2014 та Чернігівського апеляційного суду від 26.10.2018 у справі № 751/12515/13- к.

Проте, у відповідь на заяву, листом від 13.11.2018, відповідачем заяву про повернення коштів було повернуто без виконання та зазначено, що ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 30.05.2016 у справі №751/12515/13-к було винесено рішення про звернення застави в сумі 85000,00 грн в дохід держави. На виконання даної ухвали Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області перерахувало кошти в дохід держави, що підтверджується платіжним дорученням від 13.06.2016 № 33.

Вважаючи повернення Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Чернігівській області 13.11.2018 без виконання заяви щодо повернення коштів в розмірі 85000,00 грн, внесених в якості застави на депозитний рахунок відповідача, протиправним, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що набрав законної сили вирок Чернігівського апеляційного суду від 26.10.2018 у справі №751/12515/13-к, яким залишено без змін резолютивну частину вироку Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29.10.2014 про повернення застави в сумі 85000,00 грн заставодавцю, а тому, виконання вироку суду щодо повернення застави заставодавцю є обов`язком відповідача, в силу прямої дії норм Конституції України про обов`язковість судових рішень.

У свою чергу, суд наголосив на тому, що рішення апеляційного суду (ухвала від 30.05.2016), на яке посилається відповідач у своєму листі від 13.11.2018 та відзиві на позов, та на підставі якого заставу було звернуто в дохід держави, скасовано ухвалою суду касаційної інстанції (ухвала ВССУ від 08.12.2016), що свідчить про те, що заставу в дохід держави було звернуто на підставі рішення суду апеляційної інстанції, що в подальшому визнано незаконним та скасовано, з огляду на що, дії відповідача щодо повернення заяви ОСОБА_1 від 08.11.2018 про повернення коштів в розмірі 85000,00 грн, внесених нею в якості застави за ОСОБА_2 , на депозитний рахунок відповідача є протиправними.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України; обов`язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя.

Конституційний Суд України вважає, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (Рішення Конституційного Суду України від 30.06.2009 № 16-рп/2009).

Обов`язковість виконання рішення суду гарантується встановленням відповідальності за його невиконання.

Крім того, відповідно до ст. 21 Кримінального процесуального кодексу України, вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України. Статтею 533 Кримінального процесуального кодексу України, визначено, що вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Положеннями ч. 1 ст. 182 Кримінального процесуального кодексу України, визначено, що застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Так, згідно з ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що поверненню підлягає виключно застава, яка не була звернута в дохід держави є обгрунтованим та підтримується колегією суддів.

Механізм внесення, повернення та звернення у дохід держави коштів у разі застосування запобіжного заходу у вигляді застави, який обраний з метою забезпечення належної поведінки особи, щодо якої застосовано запобіжний захід, її явки за викликом до слідчого, прокурора або суду, а також виконання інших покладених на неї обов`язків, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України, визначає Порядок внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2012 № 15.

Відповідно до п. 2 Порядку внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2012 № 15, застава вноситься в національній грошовій одиниці на спеціальний рахунок територіального управління ДСА, яке здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності суду, який обрав запобіжний захід у вигляді застави, або апеляційного суду, який обрав такий запобіжний захід, відкритий в органах Казначейства в установленому законодавством порядку.

Згідно з приписами п. 7 Порядку № 15, кошти, внесені як застава, підлягають поверненню повністю або частково у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України.

Відповідно до п. 8 Порядку № 15, застава повертається особі або заставодавцю у безготівковій формі на зазначений ними банківський рахунок, а у разі відсутності такого рахунка - готівкою через банки або підприємства поштового зв`язку. Для повернення коштів, внесених як застава, особа чи заставодавець подає до територіального управління ДСА або апеляційного суду, якому відкрито депозитний рахунок, на який було внесено заставу, такі документи: заява особи чи заставодавця, в якій обов`язково зазначаються реквізити банківського рахунка, на який зараховуватимуться кошти, що підлягають поверненню, а у разі відсутності банківського рахунка - відомості про банк чи підприємство поштового зв`язку; засвідчена судом копія ухвали слідчого судді, суду, вироку суду, в якому міститься рішення про повернення застави; копія платіжного або іншого документа, що підтверджує факт внесення коштів як застави. Територіальне управління ДСА або апеляційний суд, який обрав запобіжний захід у вигляді застави, розглядає зазначені документи та протягом п`яти робочих днів з дня їх надходження за умови зарахування коштів на депозитний рахунок готує та подає до органу Казначейства платіжне доручення про повернення коштів. Повернення коштів, внесених як застава, здійснюється протягом п`яти робочих днів з дня надходження платіжних доручень територіального управління ДСА або апеляційного суду, який обрав запобіжний захід у вигляді застави, до органу Казначейства.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначені в п. 8 Порядку № 15 умови при поданні відповідної заяви про повернення коштів позивачем дотримані. (а. с. 16-31, 51-53)

Відповідно до ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Вищевказана норма гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Так, «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»). Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами.

Першим і найголовнішим правилом ст. 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (рішення у справі «Формер Кінг з Греції та інші проти Греції»).

Під час розгляду справи, судом першої інстанції встановлено, що на момент подання заяви позивачем про повернення коштів застави, набрав законної сили вирок Чернігівського апеляційного суду від 26.10.2018 у справі №751/12515/13-к, яким залишено без змін резолютивну частину вироку Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29.10.2014 в частині повернення застави в сумі 85000,00 грн заставодавцю. (а. с. 24, 31)

Таким чином, на переконання колегія суддів, виконання вироку в частині повернення застави заставодавцю є обов`язком відповідача.

У свою чергу, як вірно вказано судом першої інстанції, рішення апеляційного суду (ухвала від 30.05.2016), на яке посилається відповідач у своєму листі від 13.11.2018, та на підставі якого заставу було звернуто в дохід держави, скасовано ухвалою суду касаційної інстанції (ухвала ВССУ від 08.12.2016), що свідчить про те, що заставу в дохід держави було звернуто на підставі рішення суду, що в подальшому визнано незаконним та скасовано. Тож, на даний момент набрав законної сили вирок Чернігівського апеляційного суду від 26.10.2018, резолютивна частина якого підлягає виконанню, а не попередні судові рішення, які скасовані.

Крім того, слід звернути увагу на те, що, дійсно, КПК України та Порядок внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2012 № 15, не містять чіткого правового регулювання порядку повернення застави заставодавцю у разі скасування через незаконність/необґрунтованість чи зміни судом вищої інстанції рішення суду нижчої інстанції, на підставі якого заставу було звернуто в дохід держави, проте, дані обставини не можуть бути підставою для відмови заставодавцю у поверненні коштів на виконання судового рішення, що набрало законної сили та яке встановило підстави для здійснення повернення коштів, які є майном позивача у розумінні ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дії відповідача щодо повернення заяви ОСОБА_1 від 08.11.2018 про повернення коштів в розмірі 85000,00 грн, внесених нею в якості застави за ОСОБА_2 , на депозитний рахунок відповідача є протиправними.

В контексті дотримання судом першої інстанції правил юрисдикційної визначеності розгляду даного позову, колегія суддів, аналізуючи предмет спору та спосіб захисту, обраний позивачем, вважає, що у даному випадку, чинне законодавство не передбачає в порядку, іншому, аніж адміністративне судочинство, захистити особі свої права, адже, у даному випадку, законодавством не передбачено можливість вирішення даного питання в порядку КПК України, сторони в даній справі не були учасниками кримінального провадження.

Посилання апелянта на те, що на момент надходження листа до ТУ ДСА України у Чернігівській області з суду про необхідність звернення застави в дохід держави за судовим рішенням, що набрало законної сили та було обов`язковим до виконання, на переконання колегії суддів, не може бути підставою для відмови позивачу в поверненні коштів, внесених нею в якості застави, та які, за вироком Чернігівського апеляційного суду від 26.10.2018 у справі №751/12515/13-к підлягають поверненню заставодавцю.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи та обгрунтування апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.04.2019 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді І.В. Федотов

Є.О. Сорочко