Справа № 500/1177/19
Суддя: Баранюк Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1177/19

08 серпня 2019 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Баранюка А.З.

за участю:

секретаря судового засідання Кавчак О.І.

представника позивача: Багрія Б.Є.;

представника відповідача: Попович Ю.І.;

представника третьої особи: Грунди Р.П.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, скасування п.16 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційцних сум від 26.10.2018 №105 та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, скасування п.16 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційцних сум від 26.10.2018 №105 та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що листом ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивачці повідомлено, що відповідно до протоколу від 26.1012018 року № 105 Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців, розглянувши додані нею документи дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги.

В обґрунтування відмови зазначено, що згідно з листом Луганського бюро СМЕ від 21.11.2016 року №444 оскільки ОСОБА_2 на час смерті перебував у сутані алкогольного сп`яніння, а відповідно до ст.172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення розпивання алкогольних напоїв військовослужбовцями на території військових частин, військових об`єктів або виконання ними, обов`язків військової служби в нетверезому стані є адміністративним правопорушенням. Тому, відповідно до ст. 16-4 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" призначення та виплата, одноразової грошової допомоги не здійснюється, якщо загибель (смерть) військовослужбовця є наслідком вчинення адміністративного правопорушення або дій у стані алкогольного сп`яніння. Позивачка не погоджується із таким рішенням та вважає, що вказаними діями відповідача грубо порушуються діючі норми законодавства.

Ухвалою судді від 07.06.2019 відкрито провадження в адміністративній справі №500/1177/19 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

24.06.2019 представник третьої особи подав до суду відзив (а.с. 52-55), який суд розцінює як пояснення у відповідності до ст.165 КАС України, в якому вказав, що у висновку судово-медичної експертизи вказано, що на момент смерті ОСОБА_2 в крові останнього встановлено етиловий спирт в кількості 2.88 проміле. Позивачкою так і не було надано жодного документа що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Таким чином, вважає, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, а рішення затверджене протоколом Комісії з розгляду питань, пов`язаних з виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовця та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 26 жовтня 2017 року №105 є обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству України.

02.07.2019 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву (а.с. 60-62), в якому вказав, що відповідно до п.п. "б" п.1 ст.16-4 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, якщо загибель (смерть) військовослужбовця є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння. Як вбачається із листа Луганського бюро СМЕ від 21.11.2016 року №444, ОСОБА_2 на час смерті перебував в стані алкогольного сп`яніння. Вказує, що відповідно до ст.170-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, розпивання алкогольних напоїв військовослужбовцями на території військових частин або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані є адміністративним правопорушенням. Відтак, вважає, що рішення комісії є обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству України. Також зазначає, що в даному випадку зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити позивачці одноразову грошову допомогу є формою втручання в дискреційні повноваження Міністерства оборони України та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, тому вважає, що при розгляді справи за даним адміністративним позовом до компетенції суду не належить право приймати відповідне рішення.

Ухвалою суду від 04.07.2019 в судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати суд перейшов до розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи відкладено.

Ухвалою суду від 23.07.2019 в судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати розгляд справи відкладено.

Ухвалою суду від 08.08.2019 в судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати підготовче засідання закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача та третьої особи в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили в повному обсязі, просили відмовити в їх задоволенні.

Суд, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, представника відповідача та представника третьої особи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали, що містяться у справі, встановив наступні факти.

Судом встановлено, що 0 травня 2006 року Кабарівецькою сільською радою Зборівського району Тернопільської області між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений шлюб (а.с. 28).

27.01.2016 чоловік позивачки ОСОБА_2 уклав з Міністерством оборони України в особі ТВО командира військової частини п/п НОМЕР_1 контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на термін три роки.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.02.2016 №31 старший сержант ОСОБА_2 12.02.2016 прибув до польового табору військової частини та зарахований до списків особового складу, який залучений до сил та засобів, що приймають участь у проведенні Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Згідно лікарського свідоцтва про смерть №38 від 21.03.2016 (а.с. 20) ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 від множинних ушкоджень численних ділянок тіла з ушкодженням внутрішніх органів.

Вироком Кремінського районного суду Луганської області від 21.12.2016 у справі №414/1153/16-к, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової плати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області від 29.03.2017, встановлено, що смерть потерпілого - ОСОБА_2 спричинило умисне тяжке тілесне ушкодження вчинене групою осіб та визнано винними ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.121 Кримінального кодексу України.

Позивачка звернулася до Тернопільського обласного військового комісаріату із заявою про виплату їй одноразової грошової допомоги у випадку загибелі військовослужбовців, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2016 №336.

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26.10.2018 №105, а сема пункту 16, (а.с. 18), розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги батьку, матері, дружині та сину померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 старшого сержанта ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), смерть якого настала внаслідок травми, пов`язаної з проходженням військової служби.

Дане рішення обґрунтоване тим, що відповідно до акту службового розслідування командира військової частини НОМЕР_1 від 23.03.2016 ОСОБА_2 18 березня 2016 року було відсторонено від виконання службових обов`язків під час несення служби в наряді у зв`язку із перебуванням у стані алкогольного сп`яніння, а після цього він був побитий військовослужбовцями військової частини, в якій він проходив службу. Причиною смерті є ушкодження численних ділянок тіла та внутрішніх органів. Згідно із листом Луганського бюро судово-медичної експертизи від 21.11.2016 року №444, ОСОБА_2 на час смерті перебував в стані алкогольного сп`яніння. Зазначено, що відповідно до ст.170-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, розпивання алкогольних напоїв військовослужбовцями на території військових частин або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані є адміністративним правопорушенням. Згідно із ст.16-4 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, якщо загибель (смерть) військовослужбовця є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння.

Не погодившись із вказаним рішенням позивачка звернулася до суду із відповідним позовом.

Нормативним актом, що визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон №2011-XII).

У відповідності до ст.1 Закону №2011-XII, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із п.2 ч.2 ст.16 Закону №2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.

У випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (ч.1 ст.16-1 Закону №2011-XII).

Розмір одноразової грошової допомоги визначено ст.16-2 Закону №2011-XII.

Так, згідно абз.2 п."а" ч.1 даної статті одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону.

Одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у ст.16-1 цього Закону (ст.1 Закону №2011-XII).

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975.

Пунктом 5 Порядку передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Відповідно до п. 13 Порядку розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Згідно із п. 2 Положення про Комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 26 жовтня 2016 року № 564, Комісія утворюється в апараті Міністерства оборони України з метою виконання пункту 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок), та Положення про порядок виплати компенсаційних сум військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які стали інвалідами, членам сімей військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, які загинули під час виконання обов`язків військової служби чи служби в органах внутрішніх справ у складі національного контингенту чи національного персоналу, а також в інших окремих випадках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 травня 1994 року № 290.

Статтею 16-4 Закону №2011-XII та пунктом 4 Розділу ІІ цього Положення передбачено, що комісія відмовляє в призначенні одноразової грошової допомоги у разі, якщо встановлено, що загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста є, серед іншого, наслідком вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення, або вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння.

Отже, з наведеного суд приходить до висновку, що підставою для відмови у призначення і виплати одноразової грошової допомоги може слугувати лише вчинення адміністративного правопорушення, або дій вчинених у стані алкогольного сп`яніння, які призвели до смерті військовослужбовця. Тобто смерть військовослужбовця має бути наслідком вчинення цих дій чи правопорушення.

З матеріалів справи слідує, що рішенням комісії позивачці відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги на підставі ст.16-4 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у зв`язку із тим, що чоловік позивачки ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп`яніння та вчинив адміністративне правопорушення.

Суд зазначає, що доказів того, що старшого сержанта ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності судом не здобуто та відповідачем не надано.

Суд також звертає увагу, що жодного доказу того, що смерть ОСОБА_2 є наслідок вчинення ним адміністративного правопорушення чи дій у стані алкогольного сп`яніння суду не надано.

Відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вже зазначалося, вироком Кремінського районного суду Луганської області від 21.12.2016 у справі №414/1153/16-к, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової плати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області від 29.03.2017, встановлено, що смерть потерпілого - ОСОБА_2 спричинило побиття військовослужбовцями військової частини, в якій він проходив службу. Тобто він сам не вчиняв жодного адміністративного правопорушення, що призвело до його смерті, також причиною смерті не слугувало вчинення ним дій у стані алкогольного сп`яніння.

При вирішенні даного спору, суд також приймає до уваги витяг із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця №1984 від 16.07.2018 (а.с. 19), згідно якого травма старшого сержанта ОСОБА_2 "множинні ушкодження численних ділянок тіла з ушкодженням внутрішніх органів", яка стала причиною смерті так, пов`язана з проходженням військової служби.

Додатково суд зазначає, що відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Як слідує з Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Натомість, у даному випадку суд не вважає повноваження відповідача, як дискреційні, оскільки відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24 березня 1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Також, суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України», в якому суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ підлягає застосуванню судами як джерело права.

В даному випадку, задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання Міністерства оборони України призначити і виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із смертю військовослужбовця ОСОБА_2 , є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Таким чином, для відновлення порушених прав позивачки, на утриманні якої залишилося двоє неповнолітніх дітей, суд вважає за необхідне, зобов`язати Міністерство оборони України призначити і виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із смертю військовослужбовця ОСОБА_2 .

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наведених обставин суд вважає позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Міністерства оборони України (03168, проспект Повітрофлотський, 6, м. Київ, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) задовольнити.

Скасувати п.16 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційцних сум від 26.10.2018 №105.

Зобов`язати Міністерство оборони України призначити і виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із смертю військовослужбовця ОСОБА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 14 серпня 2019 року.

Головуючий суддя Баранюк А.З.

копія вірна

Суддя Баранюк А.З.