Справа № 460/1140/19
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2019-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

05 серпня 2019 року м. Рівне №460/1140/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О. за участю секретаря судового засідання Трохимчук А.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідача: представник Форет М.С.,

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (далі - позивач), звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі - відповідач), про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 01.03.2019 року за №№: , , . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки позивача щодо повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 відповідачем 23.01.2018 складений акт. На підставі акту перевірки прийняті податкові повідомлення-рішення. Позивач зазначає, що внаслідок неправильного застосування контролюючим органом норм п. 8 підр. 1 розд. ХХ Податкового кодексу України, останнім безпідставно визнано доходом позивача у формі додаткового блага прощену (анульовану) АКІБ «Укрсиббанк» розмір курсової різниці, що призвело до збільшення позивачу податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб і військового збору та нараховані штрафні санкції. Крім того, відповідачем порушено процедуру проведення перевірки, визначену податковим законодавством щодо повідомлення позивача у встановлений законом спосіб про проведення перевірки. У зв`язку з чим, прийняті відповідачем оскаржувані податкові повідомлення-рішення вважає протиправними та просить їх скасувати.

Відповідач подав відзив на позовну заяву в якому заперечує проти позову. Свої заперечення аргументує тим, що позивач в період з 01.01.2015 по 31.12.2015 отримав дохід у вигляді додаткового блага (анулювання, прощення) заборгованості за кредитом АКІБ «Укрсиббанк» в сумі 51602,55 доларів США, з яких 42138,63 доларів США суми основного боргу, що складає на дату анулювання заборгованості 25.09.2015 - 904483,32грн за курсом НБУ та 9463,92 доларів США суми процентів, що складає на дату анулювання заборгованості 25.09.2015 - 203 138,02грн по курсу НБУ. При цьому, сума боргу 42138,63 доларів США станом на 01.01.2014 року по курсу НБУ становила 336814,07грн (42138,63х7,993). Таким чином, як зазначає відповідач, дохід платника податку ОСОБА_3 у вигляді основної суми боргу кредиту, прощеного (анульованого) кредитором в сумі 904483,32грн відповідно до п.8, підр.1, розділу ХХ Податкового кодексу України та Листа ДФС від 29.04.2016 № 4507/С/99-99-13-02-03-14 повинен бути зменшений на суму в 567669,25грн, що не є додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку оподатковуваного доходу: 904483,32 - 567669,25 = 336814,07грн. Отже оподатковуваним доходом платника податку ОСОБА_3 за прощений (анульований борг (кредит) є сума 336814,07грн. Якраз, цю суму 336814,07грн і було задекларовано ОСОБА_3 та добровільно сплачене із цієї суми ПДФО та військовий збір. В той же час, перевіркою встановлено, що сума доходу, отриманого платником податку ОСОБА_3 як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором, що підлягає включенню до загального місячного (річного) доходу за 2015 рік становить 903874,32 грн. (904483,32 - 1218*50%). Позивач не сплатив до бюджету податок на доходи фізичних осіб та військовий збір з отриманого доходу. Крім того зазначено, що копія наказу про проведення перевірки та письмове повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки направлено позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення вчасно. Таким чином вважає, що доводи наведені в позовній заяві позивачем не спростовують висновки акту перевірки. Відтак оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені правомірно і підстав для їх скасування немає. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач відповідь на відзив не подав.

Позовна заява надійшла до суду 15.05.2019.

20.05.2019 ухвалою суду позов залишений без руху.

28.05.2019 позивачем подано клопотання про усунення недоліків позову.

31.05.2019 ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні представники позивача підтримали мотиви та обґрунтування, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав позицію, викладену у відзиві на позов.

Заслухавши учасників справи, дослідивши подані суду письмові докази, суд враховує наступне.

Із матеріалів справи слідує, що між позивачем та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» укладений Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 02.11.2007, за умовами якого АКІБ «УкрСиббанк» надав позивачу кредитні кошти в сумі 47000 доларів США із процентною ставкою 12,4% річних, визначивши дату погашення кредиту - 31.12.2027.

25.09.2015 АКІБ «УкрСиббанк» направив позивачу повідомлення про анулювання боргу № 31-3-06/189, за змістом якого зазначено, що на підставі Кредитного договору № 0 від 2 листопада 2007, станом на 25.09.2015 за позивачем обліковується кредитна заборгованість у сумі 64 507,55 доларів США, що складає 1 384 620,31 гривень, по курсу НБУ станом на 25.09.2015р., а також штрафні санкції у сумі 10 354,38 гривень. АТ «УкрСиббанк», як кредитор, з метою виконання вимог пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, повідомляє позивача, як платника податку на доходи фізичних осіб - боржника, що АТ «УкрСиббанк» прийнято рішення про анулювання кредитної заборгованості, що станом на 25.09.2015 становить 51 602,55 доларів США, а саме: суми основного боргу (кредиту) 42 138,63 доларів США, що складає 904 483,32 гривень по курсу НБУ станом на 25.09.2015, суми процентів 9 463,92 доларів США, що складає 203 138,02 гривень по курсу НБУ станом на 25.09.2015, штрафні санкції у сумі 10 354,38 гривень. Також, звертає увагу позивача, що відповідно до пп. «д» 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, анульована сума заборгованості за основним боргом (кредитом) є його доходом, отриманим як додаткове благо, і йому необхідно самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб, а також сплатити військовий збір відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України.

28.04.2016 позивачем подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік, в якій останнім задекларований дохід, отриманий як додаткове благо (анульована сума заборгованості за основним боргом (кредитом) в сумі 336814,07грн, визначений податок з ПДФО в сумі 66753,81грн та військовий збір в сумі 5052,21грн.

01.08.2016 відповідачем направлена податкова вимога позивачу по сплату податкового боргу по узгодженому грошовому зобов`язанню в сумі 66753,81грн.

13.05.2016, 01.06.2016 ОСОБА_3 був сплачений податок з ПДФО в сумі 66753,81грн та військовий збір в сумі 5052,21грн згідно квитанцій № 43196645, 525510, відповідно.

02.01.2019 відповідачем прийнятий наказ № 36 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_3 » з питань подання до органів ДФС декларації про майновий стан та доходи, за звітний період з 01.01.2015р. по 31.12.2015р., своєчасності та повноти сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб і військового збору, з 10.01.2019 року тривалістю п`ять робочих днів.

Вказаний наказ був направлений ОСОБА_3 04.01.2019 та отриманий ним 06.02.2019.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи та учасниками справи не ставляться під сумнів.

На виконання вказаного наказу, 23.01.2019 відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача, про що складений акт № 115/17-00-13-04/НОМЕР_2.

В ході проведення перевірки, контролюючим органом встановлено, що сума доходу отриманого платником податку ОСОБА_3 , як до додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором, що підлягає включенню до загального місячного (річного) доходу за 2015 рік становить 903874,32грн (904483,32 -1218*50%).

Отже, ПДФО за ставкою 15%: 12180,00грн* 15% = 1827,00грн (12180,00грн - десятикратний розмір мінімальної заробітної плати), ПДФО за ставкою 20%: 903874,32грн - 12180,00грн = 891694,32грн, 891694,32грн*20% 178338,86грн, всього ПДФО 180165,86грн (1827,00грн + 178338,86грн).

В поданій декларації платником самостійно задекларовано суму отриманого доходу в розмірі 336814,07грн, податок на доходи фізичних осіб в сумі 66753,81грн.

Таким чином, загальна сума податку на доходи фізичних осіб донарахована в ході перевірки становить 113412,05грн (180165,86грн - 66753,81грн).

Крім того, в ході проведення перевірки визначено загальну суму військового збору, яка підлягає сплаті до бюджету в сумі 13558,11грн (903874,32*1,5%).

В поданій декларації платником самостійно задекларовано суму отриманого доходу в розмірі 336814,07 грн., військовий збір в сумі 5052,21 грн.

Перевіркою правильності визначення бази оподаткування, повноти нарахування, утримання та своєчасності сплати (перерахування) до бюджету військового збору за період з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. встановлено порушення пп.1.2, пп.1.3, пп.1.6 п. 16-1 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України, а саме: не оподаткування доходу в загальній сумі 567060,25грн (903874,32грн - 336814,07грн) отриманого у 3 кварталі 2015 як додаткове благо у вигляді залишкової суми боргу (кредиту), прощеної (анульованої) ПАТ «УкрСиббанк», в результаті чого перевіркою донараховано військовий збір за 2015 в сумі 8505,90грн (903874,32 грн. - 336814,07 грн. = 567060,25*1,5%).

Згідно із висновками акту перевірки, встановлені порушення позивачем, зокрема, абз. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, п.179.7 ст.179 Податкового кодексу України, а саме: не оподаткування доходу в сумі 567060,25грн, отриманого у 3 кварталі 2015р. як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеної (анульованої) ПАТ «УкрСиббанк», в результаті чого перевіркою донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2015р. в сумі 113412,05грн; - пп.1.2, пп. 1.3, пп. 1.6 п. 16-1 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України, а саме: не оподаткування доходу в сумі 567060,25грн, отриманого у 3 кварталі 2015р. як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеної (анульованої) ПАТ «УкрСиббанк», в результаті чого перевіркою донараховано військовий збір за 2015р. в сумі 8505,90грн; - п.44.1 ст.44, п.44.3 ст.44, п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України - незабезпечення платником податків зберігання первинних документів облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом.

На підставі висновків акту перевірки, 01.03.2019 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

1. № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок

на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 141765,06грн, з яких 113412,05грн основного платежу та 28353,01грн штрафних (фінансових) санкцій;

2. № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем

військовий збір на суму 10632,38грн з яких 8505,90грн основного платежу та 2126,48грн штрафних (фінансових) санкцій;

3. № , яким застосовано штрафні (фінансові) санкції н суму 510грн.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями, позивач звернувся із позовом до суду.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд зважає на таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010р. №2756-VI (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносини) (далі - ПК України), яким, зокрема, визначено вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пп. 14.1.47, п. 14.1 ст. 14 ПК України, додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно з пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 ПК України, платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Відповідно до п. 163.1 ст. 163 ПК України, об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Пунктом 164.1 статті 164 ПК України визначено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (далі - ПК України) є вичерпним.

Так, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, прощені (анульовані) кредитором.

Наведене підтверджується і змінами, які в подальшому внесені до законодавства, зокрема, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» від 09.04.2015 № 321-VIII, який набрав чинності 07.05.2015, редакція підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 ПК України була доповнена абзацом другим, у зв`язку з чим сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягали включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Таким чином, боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Матеріалами справи підтверджується та визнається учасниками справи, що кошти в сумі 42 138,63 доларів США, що складає 904 483,32 гривень по курсу НБУ станом на 25.09.2015 є основною сумою боргу (кредиту) та не включає суму процентів чи штрафу.

Таким чином суд уважає, що додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу за кредитом у розмірі 903874,32грн (904483,32 -1218*50%) є доходом позивача у розумінні підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України.

Однак, суд зауважує, що відповідачем під час проведення перевірки неправильно, всупереч нормам податкового законодавства визначений об`єкт оподаткування та, відповідно, розмір податку на доходи з фізичних осіб та розмір військового збору з огляду на наступне.

Суд нагадує, що сума прощеного боргу склала 42 138,63 доларів США, що складає 904 483,32 гривень по курсу НБУ станом на 25.09.2015.

В даному випадку слід зазначити, що у зв`язку з політичною та фінансовою кризою, яка сталася у 2014 році та спричинила девальвацію національної валюти в Україні, враховуючи скрутне становище, в якому опинилися позичальники - фізичні особи, які отримали споживчі кредити в іноземній валюті, підрозділ 1 розділу XX ПК України було доповнено п. 8 згідно із Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» №321-VIIІ від 09 квітня 2015 року.

Так, пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень ПК України встановлено, що не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року. Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Із аналізу наведеної норми вбачається, що до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу позивача не повинна включатися сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням.

Кредит, який отримав позивач в іноземній валюті у 2007 році у розмірі 47000 доларів США станом на 01.01.2014 не погашений.

В судовому засіданні представники позивача підтвердили, що додаткової угоди про зміну валюти в гривню позивач із банком не укладав.

Разом з тим, як вбачається із змісту повідомлення банку про прощення боргу, останній визначив суму прощеного боргу у гривні по курсу НБУ станом на 25.09.2015 в сумі 904 483,32грн і цю ж суму зазначив у відомості 1 ДФ, яку подав до контролюючого органу.

Таким чином, у відповідності до приписів п. 8 підрозділу 1 розділу ХХ ПК України, різниця між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України станом на 25.09.2015 за кредитом, що отримав позивач, з іноземної валюти у гривню (904 483,32грн) та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року (336814,07грн), яка становить 567669,25грн, не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

Тобто, оподатковуваним доходом платника податку ОСОБА_3 за прощений (анульований) борг (кредит) є сума в 336 814,07грн. Як раз цю суму - 336814,07грн і було задекларовано ОСОБА_3 та добровільно сплачено з цієї суми ПДФО та військовий збір.

Отже, при визначенні позивачу грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з суми прощеного боргу, відповідач безпідставно не застосував норми п. 8 підрозділу 1 розділу ХХ ПК України і протиправно збільшив податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та податкові зобов`язання з військового збору, а також штрафних санкцій, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та належать до скасування.

Аналогічна позиція викладені у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 1940/1610/18 (адміністративне провадження №К/9901/8347/19).

Крім наведеного вище, суд звертає також увагу на те, що винесенню спірних рішень передували порушення з боку контролюючого органу, допущені під час проведення перевірки, які також мають вирішальне значення для правильного вирішення цього спору.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно пункту 79.1 ст. 79 ПК України, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу.

Як зазначено вище по тексту рішення, 02.01.2019 відповідачем прийнятий наказ № 36 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_3 » з питань подання до органів ДФС декларації про майновий стан та доходи, за звітний період з 01.01.2015р. по 31.12.2015р., своєчасності та повноти сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб і військового збору, з 10.01.2019 року тривалістю п`ять робочих днів.

Вказаний наказ був направлений ОСОБА_3 04.01.2019 та отриманий ним 06.02.2019.

Відповідно до пункту 79.2 статті 79 ПК України, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Позаяк, наказ відповідача про проведення перевірки позивачем отримано 06.02.2019 року, тобто після проведення перевірки, то, відповідно, відповідачем було допущено порушення приписів статті 79 ПК України щодо порядку проведення документальної невиїзної перевірки.

Фактичне проведення перевірки, за відсутності обізнаності позивача про існування такого наказу та його несвоєчасне вручення позивачу, свідчить про протиправність дій відповідача щодо проведення зазначеної перевірки без законних на те підстав, що позбавило права позивача бути присутнім під час проведення перевірки, права подавати заяви, пояснення та заперечення тощо.

Аналогічну позицію неодноразово займав Верховний Суд у своїх постановах №812/1283/17 від 22.08.2018; №804/9880/14 від 17.12.2018; №825/924/17 від 19.02.2019; №804/2230/15 від 18.03.2018; № 810/3188/17 від 05.05.2018, зокрема, Верховний суд зауважував, що: «З системного аналізу зазначених норм Податкового кодексу України випливає, що проведення, зокрема, невиїзної перевірки як контрольного заходу передбачає такі етапи її проведення: встановлення підстав для проведення перевірки; прийняття контролюючим органом рішення про проведення перевірки, яке оформлюється наказом керівника цього органу; вивчення наданих платником податків документів та інших матеріалів; оформлення результатів перевірки.

Реалізація зазначених етапів означає наявність податкової перевірки як юридичного факту, на підставі якого керівник податкового органу може зробити висновок про наявність податкового правопорушення та винести податкове повідомлення-рішення.

Згідно положеннями пункту 86.8 статті 86 ПК України передбачено, що податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

За правилами пункту 79.2 статті 79 ПК України, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

При цьому, відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог пункту 79.2 статті 79 ПК України щодо пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Таким чином, доводи ДФС про своєчасне направлення на адресу позивача наказу про проведення перевірки до її початку не узгоджуються з вимогами вищенаведених норм податкового законодавства, оскільки за загальним змістом термін «повідомлення» включає в себе не тільки направлення відомостей, з якими платник має бути обізнаним, а й отримання ним зазначених відомостей.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що здійснення перевірки є необхідною передумовою для винесення податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами, тому за відсутності проведеної перевірки як юридичного факту у контролюючого органу відсутня компетенція на винесення податкового повідомлення-рішення.

Така компетенція не виникає в силу самого лише факту вчинення платником податків податкового правопорушення. Для визначення контролюючим органом грошових зобов`язань платникові податків шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення в зв`язку допущеними таким платником порушеннями необхідно дотриматися певних умов, а саме - спочатку провести податкову перевірку.

Отже, нормами ПК України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. Невиконання цих вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Враховуючи порушення порядку проведення перевірки (відсутність податкової перевірки як юридичного факту), що потягнуло за собою не дослідження податковим органом документів первинного та бухгалтерського обліку позивача, Верховний суд прийшов до висновку, що наслідки такої перевірки у вигляді оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій також не можуть бути визнані правомірними, у зв`язку із чим останні підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Відповідно до ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії», Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст. 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права».

Відповідачем в акті перевірки вказано про ненадання позивачем документів для здійснення перевірки.

Втім, вищеописані обставини щодо невчасного повідомлення про проведення перевірки свідчать про те, що позивач не знав та не міг знати про потребу в подачі документів у відповідний період.

В той же час, в акті перевірки немає відомостей щодо факту отримання позивачем наказу про проведення перевірки.

Вищенаведені обставини дають підстави для спростування зазначених в акті перевірки висновків відповідача про те, що позивачем не вівся облік доходів і витрат та скасування податкового повідомлення-рішення, прийнятого відповідачем на цій підставі (ППР № від 01.03.2019р.).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірності прийняття спірних рішень, тому позов належить до задоволення повністю.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При поданні позову, позивачем сплачений судовий збір у сумі 1529,07грн, який належить йому до відшкодування відповідно до приписів ч.1 ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 1 березня 2019 року №№ , , в повному обсязі.

Стягнути на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір в сумі 1529 (одна тисяча п`ятсот двадцять дев`ять) гривень 07 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) позивач - ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

2) відповідач - Головне управління ДФС у Рівненській області (33023, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Відінська, 12, ).

Повний текст рішення складений 08 серпня 2019 року.

Суддя Комшелюк Т.О.