Справа № 520/7061/19
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2019-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

08.08.2019 р. справа №520/7061/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сліденка А.В.,

за участі:

секретаря - Стрєлка О.В.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача, УПФУ в Московському районі м. Харкова - не прибув,

представника відповідача, ГУПФУ в Харківській області - не прибув,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом

ОСОБА_2
до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області
провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_2 (далі за текстом - заявник, громадянин), у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про 1) визнання дій Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова та Головного Управління Пенсійного Фонду України в Харківській області протиправними та незаконними, що полягають в ігноруванні норм чинного законодавства України по визначенню розміру пенсії, додаткової пенсії та відповідних перерахунків пенсії громадянина ОСОБА_2 та навмисному застосуванні при визначенні розміру пенсії, додаткової пенсії та відповідних перерахунків пенсії громадянина ОСОБА_2 положень чинного законодавства України, що застосовуються до громадян, які не віднесені до ліквідаторів наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2-ї категорії; 2) зобов`язання Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова провести нарахування та виплату громадянину ОСОБА_2 щомісячної доплати до його пенсії за кожний повний рік стажу понад 10 років шляхом збільшення пенсії на 1 відсоток заробітку за кожний рік роботи понад 10 років відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (зі змінами) з урахуванням права на пільгову пенсію за списком № 1; 3) зобов`язання Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова провести перерахунок та нарахування додаткової пенсії громадянину ОСОБА_2 в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з врахуванням змін розміру прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність з 10 січня 2018 року у відповідності до ст. 51 Закону України № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції від 09.07.2007); 4) зобов`язання Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова та Головного Управління Пенсійного Фонду України в Харківській області надати детальний розрахунок розміру пенсії громадянина ОСОБА_2 за двоскладовою формулою: по першій складовій за період страхового стажу, набутого до 01.01.2004 відповідно до частини другої етапі 27 Закону України від 09.07.2003 № 1058- IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (із змінами) та по другій складовій з 01.01.2004 по теперішній час у відповідності до ст. ст. 55, 56 Закону України № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції від 09.07.2007) та ст. 51 Закону України № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції від 09.07.2007) з врахуванням вахтового методи роботи у зоні відчуження та заробітної плати для обчислення пенсії з розрахунку того, що одна повна вахта (не менш як 14 робочих днів підряд) вважається повним місяцем.

Аргументуючи вимоги заявник послався на те, що з вини органів пенсійного забезпечення не одержує у повному розмірі усіх належних платежів за пенсією.

Відповідачі, Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (далі за текстом райУПФУ) та Головного Управління Пенсійного Фонду України в Харківській області (далі за текстом регіональний орган ПФУ) з поданим позовом не погодились.

Підставами заперечень проти позову є доводи про те, що заявникові обчислено максимально можливий розмір пенсії.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У період 22.11.1984р.-29.12.1986р. заявник проходив дійсну військову строкову службу за призовом у лавах Збройних Сил СРСР.

З 13.08.1987р. заявник був відряджений на військові навчальні збори, у ході яких у якості військовозобов`язаного брав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи шляхом виїзду до зони №3, а саме: 19.08.1987р.-22.08.1987р. (4 доби), 24.08.1987р.-29.08.1987р. (6 діб), 05.09.21987р., 09.09.1987р., 10.09.1987р., 07.10.1987р., 09.10.1987р., 11.09.1987р.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 09.12.2011р. заявник набув правового статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції у 1987 році 2 категорії.

На підставі заяви від 21.03.2018р. заявнику призначена (з 10.01.2018р.) пенсія за віком як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії у порядку ч.1 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи із показника загального трудового стажу 32 роки 1 місяць 5 днів та показника середньомісячної заробітної плати - 5.053,07грн. (взято до обрахунку показник 5.377,90грн.).

Письмовою заявою від 04.12.2018р. позивач порушив перед райУПФУ питання з приводу перерахунку пенсії у порядку ст.ст.51, 56, 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ч.2 ст.27, ч.4 ст.42 Закону України «Про загальнобовязкове державне пенсійне страхування».

Рішенням райУПФУ у формі протоколу №89/129 від 11.12.2018р. у задоволенні цієї заяви було відмовлено.

Дане рішення райУПФУ було оскаржено заявником до регіонального органу ПФУ.

Листом від 09.04.2019р. №1084/Б-14 Головне управління повідомило заявника про відсутність правових підстав для перерахунку пенсії.

До відносин, які склались на підставі встановлених судом обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно ч. 5 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

У силу положень ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" врегульовані Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1 (далі за текстом - Порядок №22-1).

Відповідно до п. 4.1 розділу IV "Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Згідно положень п.4.3 Порядку, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.

Таким чином, обов`язок тероргану ПФУ вирішити звернення громадянина з приводу призначення чи перерахунку пенсії у формі рішення виникає лише у разі подання таким громадянином заяви за формою згідно з додатком 2 до Порядку №22-1.

Подання ж громадянином заяви довільної форми не виключає можливості вирішення терорганом ПФУ порушених у зверненні питань у порядку Закону України «Про звернення громадян» у спосіб надання відповіді у формі листа.

У спірних правовідносинах райУПФУ за зверненням заявника було прийнято рішення у формі протоколу, що узгоджується із способом реалізації владної управлінської функції, визначеним п. 4.1 розділу IV "Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку №22-1.

Стосовно обставин роботи за вахтовим методом

Механізм обчислення пенсій за Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначений нормами Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (затверджений постановою КМУ від 23.11.2011р. №1210; далі за текстом - Порядок №1210).

Так, п.п.4 п.3 Порядку №1210 передбачено, що у разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження менше календарного місяця у 1986-1990 роках, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати за період роботи за межами зони відчуження. У такому разі заробітна плата за весь фактично відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на 25,4. Якщо дні роботи припали на вихідні і святкові дні, розрахунок заробітної плати проводиться у такому ж порядку, як і за роботу у робочі дні, а доплата за вихідні і святкові дні, нарахована за фактично відпрацьований час, з урахуванням установленої кратності додається до суми обчисленої заробітної плати.

Разом із тим, відповідно до п.4 Порядку №1210 якщо робота проводилася вахтовим методом, визначення тривалості роботи у зоні відчуження і заробітної плати для обчислення пенсії здійснюється виходячи з того, що одна повна вахта (не менш як 14 робочих днів підряд) вважається повним місяцем.

Отже, приписами Порядку №1210 одночасно передбачено можливість визначення розміру пенсії особи як у залежності від заробітку за час роботи по вахтовому методу, так і у залежності від заробітку за час роботи у звичайному режимі.

З цього приводу суд зазначає, що вахтовий метод організації робіт в зоні Чорнобильської АЕС у 1986 року застосовувався відповідно до Тимчасового порядку оплати праці працівників підприємств, організацій і установ Міненерго СРСР, які брали участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганні забрудненню навколишнього середовища (роз`яснення Держкомпраці СРСР і ЦК профспілок робітників електростанцій і електротехнічної промисловості від 26.05.1986р.). Працівникам підприємств і організацій, тимчасово переведеним і відрядженим з інших підприємств для виконання робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які виконували зазначені роботи вахтовим методом, виплачувались добові відповідно до пункту 2 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 року.

На виконання постанови ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 22.05.1986р. №583 "Про заходи забезпечення введення в експлуатацію резервних енергоблоків ЧАЕС" та на підставі Типового положення про вахтовий метод, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 03.12.1981р. №333-21-100 наказом Міністерства енергетики і електрифікації СРСР від 17.07.1986 р. № 391 було затверджено Тимчасове положення про вахтовий метод організації робіт на Чорнобильській АЕС. Було визначено, що вахтовим методом виконуються експлуатаційні, ремонтні, будівельно-монтажні та інші роботи. Відповідальність за формування і комплектування вахт покладалася на Головне виробниче управління по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, керівництво ЧАЕС, Управління будівництва ЧАЕС, субпідрядні і інші організації і підприємства, що бали участь в аварійно-відновлювальних роботах.

При вахтовому методі виконання зазначених робіт встановлювався підсумований облік робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин, встановленого законодавством.

Застосування вахтового методу організації робіт було дозволено в будівельно-монтажних трестах і прирівняних до них організаціях, в ремонтно-будівельних трестах і прирівняних до них організаціях, на які було поширено чинність постанови ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 14.08.1986р. №971 та на підприємствах торгівлі, громадського харчування, зв`язку, транспорту, установ охорони здоров`я і інших, які було зобов`язано обслуговувати колективи вахтовиків.

Цим положенням передбачалось, що рішення про введення підсумованого обліку робочого часу для відряджених в зону ЧАЕС працівників приймають керівники підприємств, організацій, на які ці особи відряджені. Спеціальний облік робочого часу провадився за весь обліковий період знаходження особи в 30-кілометровій зоні ЧАЕС, в тому числі по кожній зоні небезпеки зокрема.

У свою чергу, у листі Міністерства праці та соціальної політики України від 13.04.2001р. №03-3/1652-018-2 «Про оплату праці у зоні відчуження ЧАЕС у 1986-1990 рр. осіб, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» зазначено, що відповідно до абзацу четвертого підпункту 1 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7 (207с-86-п) оплата праці працівників підприємств, організацій і установ, відряджених у зону відчуження для виконання робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження і запобіганням забрудненню навколишнього середовища, провадилась у III, II, I зонах небезпеки у 4-, 3-, 2-кратному розмірах тарифної ставки понад середньомісячну заробітну плату, яка відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи.

Працівникам підприємств, організацій і установ, які були відряджені для виконання робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганню забруднення навколишнього середовища, а також переведеним у штат Чорнобильської АЕС з інших підприємств, нарахування заробітної плати провадилося за місцем відрядження. Таким працівникам надавалась довідка в розрізі видів нарахувань у двох екземплярах, один із яких направлявся в бухгалтерію підприємства, яке відряджало працівника, для відображення по обліку заробітної плати. Відповідно до пункту 18 Тимчасового порядку оплати праці працівників підприємств, організацій і установ Міненерго СРСР, які брали участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганні забрудненню навколишнього середовища, відрядженому працівнику надавалась (в руки) також довідка установленого зразка про участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС для надання йому пільг по пенсійному забезпеченню і додатковій відпустці. Сума нарахованої заробітної плати перераховувалась на розрахунковий рахунок підприємств, які командирували зазначених працівників.

Середньомісячна заробітна плата, що зберігалась за працівником за період службового відрядження за його основним місцем роботи, нараховувалась і виплачувалась, відповідно до чинного законодавства, за рахунок коштів підприємства.

Перевіривши доводи учасників справи, суд відзначає, що робота заявника з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи відбувалась 19.08.1987р.-22.08.1987р. (4 доби), 24.08.1987р.-29.08.1987р. (6 діб), 05.09.21987р., 09.09.1987р., 10.09.1987р., 07.10.1987р., 09.10.1987р., 11.09.1987р., тобто припадає на період часу, котрий є меншим як 14 робочих днів підряд.

Тому, п.4 Порядку №1210 не поширюється на спірні правовідносини.

Окрім того, суд також зважає, що участь заявника у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи відбувалась не у порядку роботи за вахтовим методом у якості найманого працівника на підставі трудового договору, а у порядку виконання військового обов`язку згідно із Законом СРСР «О всеобщей воинской повинности».

За таких обставин, доводи заявника про обчислення розміру пенсії за правилами вахтового методу роботи слід визнати неспроможними.

Стосовно збільшення пенсії на 1 відсоток заробітку за кожний повний рік стажу

З урахуванням положень ст.15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" найбільш сприятливим для невладного суб`єкта - приватної особи варіантом тлумачення належних норм матеріального права є кваліфікація згаданих у ст.ст.55 і 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" розрахункових величин для обрахунку пенсії (у тому числі і страхового стажу) одночасно як пільгових та базових показників обчислення пенсії.

Так, ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» запроваджено правило, у силу якого право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4 за умови стажу роботи, не меншого, ніж 20 років для чоловіків, 15 років для жінок, із збільшенням пенсії на 1 % заробітку за кожний рік роботи понад установлений стаж, але не вище за 75 % заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, - чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище за 85 % заробітку.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правовий висновок Верховного Суду з приводу застосування ст.56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" викладений у постанові від 17.10.2018 року по справі №610/3718/16-а (касаційне провадження К/9901/30442/18) і полягає у наявності права на збільшення розміру пенсії у чоловіків, належних до осіб другої категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, із страховим стажем понад 20 років.

Таким чином, заявник має право на збільшення розміру пенсії на 1 % заробітку за кожний рік роботи понад установлений стаж в 20 повних років, але не вище за 75 % заробітку.

Водночас із цим, слід визнати хибними доводи заявника про наявність права на збільшення розміру пенсії на 1 % заробітку за кожний рік роботи понад установлений стаж в 10 повних років, але не вище за 85 % заробітку, позаяк таке правило застосовується виключно до випадку роботи працівника за списком №1 10 і більше років.

Суд відзначає, що правовідносини з приводу роботи працівника за списком №1 та за списком №2 були унормовані приписами п.«а» і п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (до 31.12.2003 року), а з 01.01.2004р. також регламентовані п.п.1 і п.п.2 п.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Приєднані до справи копії документів не підтверджують обставин роботи позивача за списком №1 протягом 10 і більше років.

Отже, підстави для задоволення позову за цією вимогою відсутні.

Водночас із цим, суд знаходить наявними правові підстави для виходу за межі позову та зобов`язання райУПФУ повторно розглянути звернення заявника, збільшивши пенсію на 1 % заробітку за кожний рік роботи понад стаж у 20 років, але не вище за 75 % заробітку.

Стосовно застосування різних редакцій ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

Згідно з ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 19.12.1991р. №2001-ХІІ особам, віднесеним до категорії 2, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається у розмірі 30 процентів мінімальної пенсії за віком; особам, віднесеним до категорії 3, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається у розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком; особам, віднесеним до категорії 4, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається у розмірі 15 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 28.12.2007р. №107-VI особам, віднесеним до категорії 2, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається в розмірі 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; особам, віднесеним до категорії 3, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається в розмірі 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; особам, віднесеним до категорії 4, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається в розмірі 5 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

У 2012 році норми і положення до ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовувались у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік, згідно із Законом України від 22.12.2011р. №4282-VI.

У 2013 році норми і положення до ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовувались у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік, згідно із Законом України від 06.12.2012р. №5515-VI.

У подальшому норми і положення до ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовувались у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на 2014 рік, згідно із Законом України від 16.01.2014 р. №719-VII, враховуючи зміни, внесені Законом України від 31.07.2014р. №1622-VII.

Згідно з ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 28.12.2014р. №76-VIII особам, віднесеним до категорій 2, 3, 4 призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 26 частини 5 статті 63 Розділу І Закону України від 28.12.2014р. №79-VIII передбачено, що норми і положення ст.51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Окрім того, у силу п.9 Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014р. №80-VIII норми і положення ст.51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким діючим рішенням Уряду України наразі є постанова КМУ від 23.11.2011р. №1210, якою затверджений Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі за текстом - Порядок №1210).

У ході розгляду справи судом з`ясовано, що заявник набув право на пенсію з календарної дати - 10.01.2018р. на підставі заяви від 21.03.2018р.

Отже, до правовідносин за участю заявника підлягає застосуванню ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 28.12.2014р. №76-VIII (яка діяла станом на 10.01.2018р.), а не ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 19.12.1991р. №2001-ХІІ.

Стосовно вимог до ГУ ПФУ в Харківській області та вимог про надання детального розрахунку розміру пенсії за двоскладовою формулою

Оскільки пенсійне забезпечення заявника здійснюється райУПФУ, то заявлені до регіонального органу ПФУ вимоги підлягають залишенню без задоволення.

Не підлягають також задоволенню і вимоги про зобов`язання райУПФУ та регіонального органу ПФУ надати детальний розрахунок розміру пенсії за двоскладовою формулою, позаяк, по-перше, законом не передбачено такого порядку дій тер органів ПФУ, а, по-друге, дані вимоги об`єктивно не здатні забезпечити захист прав та інтересів особи у правовідносинах з приводу пенсійного забезпечення.

Посилання заявника на норми Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про доступ до публічної інформації» в аспекті надання детального розрахунку розміру пенсії за двоскладовою формулою суд відхиляє, адже положеннями цих актів законодавства дійсно передбачений обов`язок владних суб`єктів надавати відповіді на звернення громадянина, але не за бажаною для заявника формою та змістом.

Окрім того, такий обов`язок запроваджений виключно відносно раніше вже створеного та реально існуючого письмового документа.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачено складання територіальним органом ПФУ письмового документа у формі детального розрахунку розміру пенсії за двоскладовою формулою.

Відтак, відсутні підстави для окремого створення цього документа за запитом заявника.

Згідно з п.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Обов`язок доведення відповідності оскарженого рішення (діяння) закону за критеріями п.2 ч.2 КАС України у силу ч.2 ст.77 КАС України покладено саме на владного суб`єкта.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, суд відзначає, що в абсолютному вигляді указане правило тягаря доказування може бути застосовано до випадку оскарження рішення владного суб`єкта, котрим для приватної особи створено новий обов`язок або створено перешкоди у реалізації вже існуючого права (інтересу).

Натомість у випадку, коли приватна особа у судовому порядку звертається до владного суб`єкта з метою набуття нового (раніше не існуючого) права у сфері публічно-правових відносин, на думку суду, відсутні підстави для абсолютизації цього правила, адже суб`єктивне право приватної особи у галузі публічно-правових відносин не може виникати виключно з помилки (свідомої чи неумисної), незаконного рішення або протиправного діяння владного суб`єкта (окрім права на стягнення збитків та права на компенсацію шкоди).

У спірних правовідносинах має місце другий із позначених випадків.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що владний суб`єкт при вирішенні звернення заявника не дотримався вимог ч.2 ст.19 Конституції України за епізодом збільшення пенсії на 1 % заробітку за кожний рік роботи понад стаж у 20 років, але не вище за 75 % заробітку.

Тому прийняте за результатами розгляду звернення заявника рішення райУПФУ належить скасувати, обтяживши райУПФУ обов`язком повторно вирішити по суті звернення громадянина збільшивши пенсію на 1 % заробітку за кожний рік роботи понад стаж у 20 років, але не вище за 75 % заробітку.

У решті вимог судом не виявлено факту порушення суб`єктивного права чи охоронюваного законом інтересу заявника, що є визначеною процесуальним законом підставою для залишення позову без задоволення.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян ( MESROP MOVSESYAN ) проти Вірменії"), згідно з якими право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Разом із тим, суд бере до уваги, що за змістом перелічених рішень вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

У ході розгляду справи суд надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Вийти за межі позову.

Визнати протиправними та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Московському районі міста Харкова, оформлене протоколом №89/129 від 11.12.2018р.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Московському районі міста Харкова повторно вирішити по суті заяву ОСОБА_2 від 04.12.2018р., збільшивши пенсію на 1 % заробітку за кожний рік роботи понад стаж у 20 років, але не вище за 75 % заробітку.

У решті вимог позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що судове рішення виготовлено у повному обсязі у порядку ч.3 ст.243 КАС України 12 серпня 2019 року; набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Суддя Сліденко А.В.