Справа № 240/5513/19
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2019-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/5513/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Попова О.Г.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

08 серпня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій незаконними та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :
в квітні 2019 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в Житомирський окружний адміністративний суд із позовом до Міністерства оборони України, про:

- визнання незаконними дії Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги та скасування рішення відповідача про відмову у призначенні допомоги оформлене п.55 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 07 грудня 2018 року;

- визнання права на отримання разової грошової допомоги на підставі ст.16 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 08.05.2019 в задоволенні позову відмовив у повному обсязі. Судове рішення мотивоване тим, що

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата 27.03.2013, що зазначена в довідці медико-соціальної експертизи. Також Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі- Порядок №975). При цьому, пунктом 2 наведеної Постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, зокрема, допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499 (Офіційний вісник України, 2008 р., № 39, ст. 1298),

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що позивач є звільненим з військової служби до набуття чинності Закону України від 04 квітня 2006 року №3597-ІV «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу, яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність позивачу встановлена до 01 січня 2014 року, тобто до набуття чинності нової редакції ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серія 10 ААБ №654504 від 27.03.2013.

Крім того, відповідно до витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Центрального регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 28 грудня 2018 року №107 захворювання колишнього військовослужбовця, підполковника у відставці ОСОБА_1 , 1955 року народження, який з 31.06.1980 до 12.04.1981 виконував обов`язки військової служби при перебуванні в країні Афганістан, де велись бойові дії: Нейроциркуляторна дистонія по кардіальному типу, - яке підтверджено даними медичної книжки на стор. 112, при подальшому прогресуванні призвело до розвитку: Ішемічної хвороби серця. Стенокардії напруги, ФКІІ. Атросклеротичного кардіосклерозу, СН1 Гіпертонічної хвороби III ст. Залишкових явищ ішемічного інсульту з правобічним геміпарезом, невротичним синдромом. Дисциркуляторної енцефалопатії III ст., - що підтверджено медичною документацією лікувальних закладів МОЗ України. Захворювання, ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

14.03.2018 позивач звернувся до Бердичівського об`єднаного міського військового комісаріату із заявою про виплату одноразової грошової допомоги та додав необхідні документи. Заява подана відповідно до п.11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 та пунктом 4.7 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей.

Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23.03.2018 №СЗ 1643 позивачу повідомлено, що документи подані для розгляду Комісією Міністерства оборони України з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги, повернуто на доопрацювання, так, як у поданому пакеті документів заявником невірно написано заяву про виплату одноразової грошової допомоги, а саме заява подана відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №975, хоча на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності (06.03.2013) діяла постанова Кабінету Міністрів України №499. ОСОБА_1 запропоновано виправити вказаний недолік та повторно подати документи для розгляду Комісії Міністерства оборони України.

Не погоджуючись з такими діями ІНФОРМАЦІЯ_1 про повернення документів на доопрацювання, позивачем оскаржено їх до суду.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду у справі №806/1890/18 від 13.06.2018 визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо повернення ОСОБА_1 документів про призначення одноразової грошової допомоги на опрацювання. Зобов`язано Житомирський обласний військовий комісаріат направити документи ОСОБА_1 до Комісії Міністерства оборони України з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги для розгляду питання щодо призначення разової грошової допомоги.

На виконання зазначеного рішення суду та на підставі повторної заяви ОСОБА_1 від 11.07.2018, документи для призначення одноразової грошової допомоги були направлені до МО України.

Згідно з витягом із протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №122 від 7 грудня 2018 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги. Дана відмова мотивована тим, що ОСОБА_1 звільнений з військової служби до набуття чинності Законом України від 04 квітня 2006 року №3597-ІУ «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу, яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність йому була встановлена до 01 січня 2014 року, тобто до набуття чинності нової редакції ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Із таким висновком позивач не погодився, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Приписами п.1 ст.16 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-ХІІ) визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно п.п.4 п.2 ст.16 вказаного Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до п.6 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Пунктом 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (далі - Постанова №975) затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Як встановлено судом першої інстанції, вперше позивачу встановлено другу групу інвалідності з 26.03.2013.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи, що ОСОБА_1 звільнений з військової служби до набуття чинності Закону України від 4 квітня 2006 року №3597-ІV "Про внесення змін до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу, яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність встановлена ОСОБА_1 до 1 січня 2014 року, тобто до набуття чинності нової редакції статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", він не має права на одержання одноразової грошової допомоги .

Слід зазначити, що частиною шостою статті 16 Закону № 2011-XII (в редакції чинній з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року) для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції статті 16 Закону №2011-ХІІ після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах міститься у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року (справа № 750/5074/17).

Оскільки, позивачу встановлена інвалідність більше ніж через 20 років після звільнення зі строкової військової служби, право на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону №2011-ХІІ у позивача відсутнє.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах міститься у постанові Верховного Суду від 31 липня 2018 року (справа № №363/1076/16-а).

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання незаконними дій Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги та скасування рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні допомоги ОСОБА_1 , оформлене п.55 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 07.12.2018.

Отже, доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновки суду першої інстанції про відсутність у позивача, як військовослужбовця строкової військової служби, права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи, незалежно від часу настання інвалідності.

Слід також зазначити, що на момент звернення позивача 14.03.2018 до Бердичівського об`єднаного міського військового комісаріату із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, після набрання чинності Закону № 1774-VIII (з 01 січня 2017 року), для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції статті 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.

Отже, Законом № 1774-VIII звужене коло осіб, які мають право на безстрокове отримання одноразової допомоги у зв`язку із пораненням (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, шляхом встановлення окремого порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги для військовослужбовців строкової військової служби, а Законом № 2004-VIII визначено дату з якої, відповідна особа має право на одноразову грошову допомогу у збільшеному розмірі, з урахуванням моменту прийняття рішення компетентним органом про виплату такої допомоги.

Аналогічна правова позиція вкладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справах № 820/1670/18, 820/1028/18, 820/1389/18.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

Водночас інші складові права на соціальний захист, не конкретизовані в частині першій статті 46 Основного Закону України або в інших його статтях, визначає Верховна Рада України шляхом ухвалення законів, тому вона може змінити, скасувати або поновити їх при формуванні соціальної політики держави за умови дотримання конституційних норм та принципів.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08 травня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Сушко О.О. Залімський І. Г.