Справа № 802/2360/17-а
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

07 серпня 2019 року

Київ

справа №802/2360/17-а

адміністративне провадження №К/9901/62312/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Уханенка С.А.,

суддів - Кашпур О.В., Радишевської О.Р.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України про стягнення коштів, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2018 року, ухваленого в складі головуючого судді Томчука А.В., суддів Дмитришиної Р.М., Жданкіної Н.В. та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2018 року, ухвалену в складі головуючого судді Кузьменко Л.В., суддів Іваненко Т.В., Франковської К.С.,

ВСТАНОВИВ:

І. Суть спору

1. У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної судової адміністрації України про стягнення коштів.

2. В обґрунтування позову зазначає про виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2009, якою зобов`язано Державну судову адміністрацію України нарахувати та вплатити йому суми недоотриманої заробітної плати за червень - грудень 2005 та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків, лише 30.11.2017 року, що є підставою для виплати середнього заробітку за весь час затримки належних йому сум при звільненні по день фактичного розрахунку відповідно до положень статті 117 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України).

ІІ. Встановлені судами обставини справи

3. З січня 2003 року по 11 лютого 2009 року ОСОБА_1 проходив службу на посаді судді військового місцевого суду Хмельницького гарнізону, а з 16 травня 2006 року на посаді заступника голови військового місцевого суду Хмельницького гарнізону.

4. Наказом голови військового місцевого суду Хмельницького гарнізону №10-к від 11 лютого 2009 року ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас, виключено зі списків особового складу суду та направлено на облік до Хмельницького міськвійськкомату.

5. Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 28 липня 2008 року позов задоволено та стягнуто з держави в особі Міністерства фінансів України на користь зокрема ОСОБА_1 недоотриману заробітну плату за червень-грудень 2005 року у розмірі 73850,49 грн. та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати у сумі 34220,23 грн. та зобов`язано Державне казначейство України шляхом списання коштів перерахувати на рахунок Державної судової адміністрації України для виплати суддям недоотриману заробітну плату за червень-грудень 2005 року, зокрема ОСОБА_1 у розмірі 73850,49 грн. та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати у сумі 34220,23 грн.

6. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2009 року постанову Хмельницького міськрайонного суду від 28 липня 2008 року скасовано та прийнято нову, якою адміністративний позов, зокрема ОСОБА_1 задоволено частково, зокрема, зобов`язано Державну судову адміністрацію України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму недоотриманої заробітної плати за червень-грудень 2005 року та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків, розраховану відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язка з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року.

7. 30 липня 2009 року Хмельницьким міськрайонним судом видано виконавчий лист.

8. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 23 березня 2017 року задоволено заяву ОСОБА_1 та встановлено спосіб та порядок виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2009 року.

9. Рішення судів виконано 30 листопада 2017 року.

10. Суть спору полягає у визначенні наявності підстав для виплати середнього заробітку за весь час затримки належних позивачеві сум при звільненні по день фактичного розрахунку відповідно до положень статті 117 Кодексу законів про працю України.

ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення.

11. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2018 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2018 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

12. Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції, що на час звільнення позивача спірні суми йому не належали, що виключає відповідальність останнього, передбачену ст. 117 КЗпП України.

IV. Провадження в суді касаційної інстанції, вимоги касаційної скарги та аргументи сторін.

13. Не погоджуючись з судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права просить касаційну скаргу задовольнити, оскаржені судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

14. В обґрунтування касаційної скарги позивач з посиланням на положення статті 117 КЗпП України зазначає про існування на час звільнення спору про розмір належних йому сум.

15. Відповідач у поданому на касаційну скаргу відзиві просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені позивачем судові рішення - без змін.

V. Позиція Верховного Суду

16. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

17. За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

18. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.

19. Як зазначалося вище, позивач був звільнений 11 лютого 2009 року, а належна до виплати сума встановлена судовим рішенням від 02 квітня 2009 року, тобто після звільнення позивача.

20. При цьому розрахунок, отриманий при звільненні позивачем, не оскаржувався.

21. Таким чином, суди дійшли правильного висновку щодо відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України.

22. Водночас суд першої інстанції безпідставно застосував рішення Європеського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Меньшакова проти України" (заява № 377/02, рішення 08 квітня 2010 року). Проте застосування цього рішення ЄСПЛ звелося до цитування пунктів 56, 57, 65 без аналізу порушень, які були встановлені ЄСПЛ у цій справі.

23. У справі "Меньшакова проти України" ЄСПЛ визнав прийнятними скарги заявниці на порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - ЄКПЛ, Конвенція) в аспекті права на розгляд справи у розумний строк і доступу до суду.

24. У справі, що переглядається в касаційномку порядку Верховним Судом, позивачем не ставилися питання, що охоплені статтею 6 ЄКПЛ у вказаних аспектах. Отже, правова позиція ЄСПЛ, використана у справі "Меньшакова проти України", не є застосовною у цій справі.

25. Крім того, суд першої інстанції здійснив неприпустиме застосування пунктів рішення ЄСПЛ як правової позиції Суду щодо обставин справи за позовами ОСОБА_2 у національних судах. Сам ЄСПЛ у пункті 53 цього рішення зазначив, що "у сфері тлумачення національного законодавства, зокрема, процесуальних правил, що застосовуються у судовому провадженні, його роль обмежується перевіркою того, чи результати такого тлумачення національними органами влади, особливо судами, відповідають Конвенції". Отже, наведене застосування порушує принцип субсідіарності.

26. За наведених обставин Верховний Суд констатує, що таке використання рішень ЄСПЛ спотворює саму суть застосування практики ЄСПЛ як джерела права, яким тлумачаться норми Конвенції.

27. Тому рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01.02.2018 року необхідно змінити, виключивши з мотивувальної частини обгрунтування рішенням ЄСПЛ у справі "Меньшакова проти України".

28. Статтею 351 КАС України встановлено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (частина перша). Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя ). Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта).

29. З урахуванням наведеного, колегія суддів уважає, що рішення судів, які є предметом касаційного перегляду в цій справі, ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального і процесуального права, підстави для їхнього скасування відсутні. Доводи касаційної скарги висновків судів та обставин справи не спростовують.

30. Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

31. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

32. Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2018 року змінити в мотивувавальній частині, виключивши обгрунтування рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Меньшакова проти України".

33. Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2018 року залишити без змін.

34. Судові витрати не розподіляються.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий: С.А. Уханенко

Судді: О.В. Кашпур

О.Р. Радишевська