Справа № 200/5839/19-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2019-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року справа №200/5839/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Компанієць І.Д., Ястребової Л.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року у справі № 200/5839/19-а (головуючий І інстанції Аляб?єв І.Г. ) за позовом Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Караван-Сарай" про стягнення адміністративно-господарських санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - позивач, Відділення ФСЗІ) звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Караван-Сарай" (далі - відповідач, ТОВ "Караван-Сарай"), в якому просило: стягнути з відповідача на користь Державного бюджету України адміністративно-господарські санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2018 рік у розмірі 674 247,36 грн. та пеню у розмірі 3 236,40 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року в задоволені позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, позивач подав апеляційну скаргу з вимогою рішення суду скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задовольнити в повному обсязі.

В основу обґрунтування апеляційних доводів Відділенням ФСЗІ покладено твердження про те, що відповідач не використав усіх обумовлених приписами чинного законодавства України заходів з забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю, зокрема не здійснив самостійний пошук безробітних осіб з інвалідністю та не забезпечив їх працевлаштування відповідно до нормативу передбаченого Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», що обумовило правові підстави для притягнення відповідача до відповідальності.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Караван-Сарай" є юридичною особою, зареєстрованою згідно відомостей ЄДРПОУ за № 39535218 (а.с.169).

Середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) ТОВ "Караван-Сарай" відповідно до звіту про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю за 2018 рік, наданого відповідачем 27.02.2019 до Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, за Формою 10-ПІ становить 498 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, становить 12 осіб, а кількість осіб з інвалідністю - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону - 20 осіб (а.с. 9). Невиконання нормативу по створенню робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю на підприємстві становить - 8 робочих місць.

З урахуванням наведених показників за нестворені робочі місця для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю у 2018 році позивачем Товариству з обмеженою відповідальністю "Караван-Сарай" були нараховані адміністративно-господарські санкції у розмірі 674 247,36 грн. та пеню у сумі 3236,40 грн. (а.с. 7, 8).

Відповідач з твердженням Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів щодо невиконання ТОВ "Караван-Сарай" обов`язку передбаченого нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні не погодився та навів наступні доказово забезпечені доводи.

Протягом 2018 року відповідачем щомісяця листами від 09.01.2018 № 1/18, від 06.02.2018 № 4/18, від 13.03.2018 № 5/18, від 06.04.2018 № 7/18, від 10.05.2018 № 10/18, від 08.06.2018 № 12/18, від 05.07.2018 № 14/18, від 09.08.2018 № 16/18, від 04.09.2018 № 18/18, від 09.10.2018 № 20/18, від 07.11.2018 № 21/18, від 07.12.2018 № 24/18 та від 09.01.2018 № 2/18, від 06.02.2018 № 3/18, від 13.03.2018 № 6/18, від 06.04.2018 № 8/18, від 10.05.2018 № 9/18, від 08.06.2018 № 11/18, від 05.07.2018 № 13/18, від 09.08.2018 № 15/18, від 04.09.2018 № 17/18, від 09.10.2018 № 19/18, від 07.11.2018 № 22/18, від 07.12.2018 № 23/18 доводилась до відома Донецького обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів та Краматорського міського центру зайнятості інформація про наявність вакантних робочих місць, пріоритет працевлаштування по яким надано особам з інвалідністю. При цьому відповідачем повідомлялось про наявність створених у нього робочих місць для осіб з інвалідністю за посадами водій автотранспортних засобів, торгівельний агент, експедитор, комірник та висловлювалось прохання сприяти в працевлаштуванні осіб з інвалідністю в ТОВ "Караван-Сарай".

Відповідачем направлялась звітність форми 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" до Краматорського міського центру зайнятості з інформацією про наявні вакантні робочі місця, на які можуть бути працевлаштовані осіб з інвалідністю, а саме: звітність "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" станом на 09.01.2018 з зазначенням загальної кількості вакансій - 4, з яких кількість осіб, які мають додаткові гарантії щодо сприяння працевлаштуванню та можуть бути працевлаштовані - 3 (а.с. 96-100); звітність станом на 06.02.2018 з зазначенням кількості вакансій 3 і 3 відповідно (а.с. 101-105); звітність станом на 13.03.2018 з кількістю вакансій 4 і 3 відповідно (а.с. 106-110); звітність станом на 06.04.2018 з кількістю вакансій 4 і 3 відповідно (а.с. 111-115); звітність станом на 10.05.2018 з кількістю вакансій 4 і 3 відповідно (а.с. 116-120); звітність станом на 08.05.2018 з зазначеною кількістю вакансій 4 і 3 відповідно (а.с. 121-125); звітність станом на 05.07.2018 з кількістю вакансій 4 і 4 відповідно (а.с. 126-130); звітність станом на 08.08.2018 з кількістю вакансій 4 і 4 відповідно (а.с. 131-135); звітність станом на 04.09.2018 з кількістю вакансій 4 і 4 відповідно (а.с. 136-140); звітність станом на 08.10.2018 з кількістю вакансій 4 і 4 відповідно (а.с. 141-145); звітність станом на 07.11.2018 з кількістю вакансій 4 і 4 відповідно (а.с. 146-150); звітність станом на 07.12.2018 з кількістю вакансій 4 і 4 відповідно (а.с. 151-155).

З метою працевлаштування на підприємстві осіб з інвалідністю на наявні вакантні місця відповідачем розміщувались також оголошення з запрошенням на роботу осіб з урахуванням рекомендацій МСЕК, зокрема публікації в місцевій газеті "Привет": № 01 (1059) від 10.01.2018, № 05 (1063) від 07.02.2018, № 10 (1068) від 14.03.2018, № 14 (1072) від 11.04.2018, № 18 (1076) від 16.05.2018, № 21 (1079) від 06.06.2018, № 27 (1085) від 18.07.2018, № 29 (1087) від 01.08.2018, № 34 (1092) від 05.09.2018, № 39 (1097) від 10.10.2018, № 45 (1103) від 21.11.2018, № 49 (1107) від 19.12.2018.

Протягом 2018 року відповідачем неодноразово приймалась участь у "Ярмарку вакансій", що проводився центром зайнятості для осіб з інвалідністю, зокрема 27.04.2018, 05.07.2018, 12.10.2018, 05.12.2018 (а.с. 168).

Проте, визначена кількість вакансій заповнена не була.

Відтак, відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи свідчать про виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Караван-Сарай" обов`язку, передбаченого нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні, по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та вжиття відповідачем передбачених чинним законодавством заходів по забезпеченню працевлаштування осіб з інвалідністю.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, повноти дослідження судом першої інстанції доказів у справі та правильності застосування норм чинного законодавства, суд виходить з наступного.

Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю, гарантії рівних з усіма іншими громадянами можливостей для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства визначені Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі - Закон № 875-XІI).

Так, приписами частини 3 статті 18 вказаного Закону імперативно встановлено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 статті 19 Закону № 875-XІI чітко унормовано, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Статтею 20 цього Закону встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю.

В розумінні статті 238 ГК України адміністративно-господарські санкції як заходи організаційно-правового або майнового характеру спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків застосовуються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування до суб`єктів господарювання за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

В силу положень частини 2 статті 238 ГК України адміністративно-господарські санкції встановлюються виключно законами.

З огляду на викладене склад правопорушення в даному випадку обумовлений умисними винними діями або бездіяльності суб`єкта господарювання щодо незабезпечення гарантій працевлаштування осіб з інвалідністю, що спричинило суспільно небезпечні наслідки у вигляді порушення встановлених нормами чинного законодавства правил здійснення господарської діяльності.

Означена правова позиція кореспондується з положеннями частини 2 статті 218 ГК України, якою чітко визначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відтак, в контексті правової регламентації положень ст.ст. 218, 238 ГК України та статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» головним матеріально-правовим чинником, що зумовлює правові підстави для застосування адміністративно-господарських санкцій є доведеність вини суб`єкта господарювання щодо нестворення робочих місць для осіб з інвалідністю, відмови особам з інвалідністю у прийнятті на роботу, порушення строків подання державній службі зайнятості інформації щодо наявності вакансій, необхідної для організації працевлаштування осіб з інвалідністю або порушення строків подання звітів Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у відповідності з Порядком подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 № 70. При цьому обов`язок підприємства зі створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком займатись пошуком осіб з інвалідністю для працевлаштування.

З приписів частини 3 статті 18 Закону № 875-XІI вбачається, що організація працевлаштування осіб з інвалідністю віднесена саме до обов`язків органів державної служби зайнятості з огляду на те, що саме з цією метою роботодавці зобов`язані надавати державній службі зайнятості відповідну інформацію. Державна служба зайнятості в порядку частини 3 статті 18-1 вказаного Закону здійснює пошук роботи особі з інвалідністю відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у цієї особи кваліфікації та знань, а також з урахуванням її побажань.

Означені висновки викладені в постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 802/707/17-а, а також у постановах Верховного Суду України від 08.02.2005 у справі № 17/20 та від 26.06.2012 у справі №21-105а/12.

Таким чином, враховуючи факт систематичного (один раз на місяць) інформування відповідачем Донецького обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів та Краматорського міського центру зайнятості про наявність вакантних робочих місць, пріоритет працевлаштування по яким надано особам з інвалідністю (а.с. 25-95), своєчасного направлення звітів в порядку та строки, визначені статтею 18 Закону № 875-XІI, а також Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 № 70 (а.с. 96-155), розміщення протягом 2018 року публікацій в місцевих періодичних виданнях (а.с. 156-167), а також прийнятті участі в "Ярмарку вакансій" 27.04.2018, 05.07.2018, 12.10.2018, 05.12.2018 (а.с. 168), означене зумовлює висновок про виконання відповідачем вимог щодо створення робочих місць відповідно до нормативів встановлених статтею 19 Закону № 875-XІI та належне інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць на підприємстві.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про вжиття відповідачем належних заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та недопущення правопорушення, яке є підставою для застосування до нього штрафних санкцій, визначених статтею 20 Закону № 875-XІI.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статями 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року у справі № 200/5839/19-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року у справі № 200/5839/19-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 13 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді І.Д. Компанієць

Л.В. Ястребова