Справа № 260/613/19
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 серпня 2019 року м. Ужгород№ 260/613/19
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Гаврилка С.Є.,

з участю секретаря судового засідання - Кубічек Н.І.

учасники справи:

позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_3;

за участі представника позивача - ОСОБА_1 ;

відповідач - Управління Держпраці у Закарпатській області - представник - Калич Оксана Адальбертівна ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Управління Держпраці у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування постанови та припису, -

В С Т А Н О В И В:

03 травня 2019 року до Закарпатського окружного адміністративного суду звернулася з позовом Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління Держпраці у Закарпатській області (88000, Закарпатська область м. Ужгород, вул. Минайська, 16, ), яким просила суд визнати протиправною та скасувати постанову № ЗК140/1371/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-67 від 16 квітня 2019 року Управління Держпраці у Закарпатській області про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 штрафу, передбаченого абзацом 2 частиною 2 статті 265 Кодексу законів про працю України у розмірі 250380 грн., а також визнати протиправним та скасувати припис Управління Держпраці у Закарпатській області про усунення порушень № 140/1371/АВ/П від 04 квітня 2019 року".

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі.

05 червня 2019 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№7344).

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 року було вжито заходи забезпечення позову у даній справі. Зупинено стягнення на підставі виконавчого документа - постанови Управління Держпраці у Закарпатській області № ЗК140/1371/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-67 від 16 квітня 2019 року.

05 липня 2019 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№8772).

05 липня 2019 року до суду від позивача надійшла заява про зміну підстави позову (вх.№8773).

Ухвалою від 05 липня 2019 року, що занесена до протоколу судового засідання заяву про зміну підстави позову прийнято до розгляду.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року було закрито підготовче провадження у даній адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач безпідставно дійшов до висновків, що позивачем приховано трудові відносини із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у зв`язку з тим, що укладені цивільно-правові договори із вказаними особами не мають ознак трудового договору. Відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови та припису не врахував, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не мали наміру вступати з позивачем у трудові відносини, укладати з ним трудові договори, виконувати визначену трудову функцію в його господарській діяльності та підпорядковуватися його правилам внутрішнього трудового розпорядку. Позивач не мав можливості укласти трудові договори з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без згоди таких осіб. Відповідачем незаконно стверджується, що так як об`єкт відвідування здійснює діяльність згідно КВЕД 02.20 "Лісозаготівля", то відповідно усі особи, які залучені до виконання об`єктом відвідування до робіт чи послуг із заготівлі лісу як замовником, не можуть залучатись як виконавці за цивільно-правовими договорами, а мають залучатись виключно як працівники. Відповідач не врахував, що відповідне законодавство про охорону праці у сфері лісового господарства та дозвільна система на виконання робіт з підвищеною небезпекою підлягає виконанню виконавцем, а не замовником за цивільно-правовим договором. Відсутність порушень трудового законодавства обумовлювало відсутність підстав для видання припису про усунення виявлених порушень. Наказ № 47 від 28 лютого 2019 року "Про проведення інспекційних відвідувань" Управління Держпраці у Закарпатській області був підписаний неуповноваженою особою, зокрема заступником керівника, а відтак проведення інспекційного відвідування було призначено з порушенням порядку його призначення. Відповідач не врахував, що ОСОБА_6 після укладення цивільно-правового договору із позивачем набув статус фізичної особи-підприємця, отримав дозвіл на виконання лісосічних робіт та трелювання лісу та здійснював роботи за договором після вказаних обставин.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги заперечив повністю. Зазначає, що інспекційне відвідування призначено у порядку та з підстав, визначених законодавством, а наказ № 47 від 28 лютого 2019 року "Про проведення інспекційних відвідувань" Управління Держпраці у Закарпатській області був підписаний уповноваженою особою. Вказує на те, що позивач підмінив трудові угоди цивільно-правовими договорами від 01 березня 2017 року № 1/Ц та від 01 червня 2018 року № 3/Ц-18 із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що свідчить про те, що вказані громадяни були допущені до роботи у суб`єкта господарювання без укладення з кожним з них трудового договору та без повідомлення територіального органу ДФС про прийняття працівників на роботу. Тому вважає, що були наявні підстави для накладення на позивача штрафу на підставі статті 265 частини 2 абзацу 2 Кодексу законів про працю України у розмірі 250380 грн..

Під час розгляду справи по суті позивач та його представник позов підтримали повністю, просили суд його задовольнити з мотивів, що у ньому наведені.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив та просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами докази, (заслухавши сторони та їх представників) всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Згідно наказу першого заступника начальника Управління Держпраці у Закарпатській області від 28 лютого 2019 року № 47 про проведення інспекційних відвідувань, керуючись Положенням про Державну службу України з питань праці, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 96 від 11 лютого 2015 року, Конвенцією про інспекцію праці у промисловості і торгівлі № 81 ратифікованою Законом України № 1984 від 08 вересня 2004 року, Конвенцією про інспекцію праці в сільському господарстві № 129 ратифікованою Законом України № 1986-4 від 08 вересня 2004 року, Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 26 квітня 2017 року, пунктом 11 Положення про Управління Держпраці у Закарпатській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці № 75 від 22 червня 2016 року, начальнику відділу Управління Держпраці у Закарпатській області Турянському Я.І. необхідно було організувати проведення інспекційних відвідувань суб`єктів господарювання, в тому числі, ФОП ОСОБА_8 . І. , АДРЕСА_2 щодо дотримання трудового законодавства при оформленні трудових відносин, оплати праці, дотриманні мінімальних гарантій, часу праці та відпочинку, використанні праці неповнолітніх (Т.1 а.с. 137).

На підставі вказаного наказу, видано направлення на проведення інспекційного відвідування від 01 березня 2019 року № 191 (Т.1 а.с. 138).

22 березня 2019 року головним державним інспектором Управління Держпраці в Закарпатській області Севч В.Є. здійснено спробу інспекційного відвідування за місцем здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 . За результатами такого відвідування складено Акт про неможливість проведення інспекційного відвідування № ЗК140/1371/ПД через надання ФОП ОСОБА_3 документів не у повному обсязі, які підтверджують факт перебування найманих працівників з ним у трудових відносинах (Т.1 а.с.а.с. 139, 140).

Також, 22 березня 2019 року, головним державним інспектором Управління Держпраці у Закарпатській області Севч В.Є. винесено вимогу про надання/поновлення документів № ЗК140/1371/ПД (Т. 1 а.с. 141).

28 березня 2019 року головним державним інспектором Управління Держпраці у Закарпатській області Севч В.Є. проведено інспекційне відвідування за місцем здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 . За результатами такого відвідування складено Акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю №ЗК 140/1371/АВ (Т.1 а.с.а.с. 19-29, 142-147). В акті, зокрема зазначено, що ФОП ОСОБА_3 підмінив трудові договори цивільно-правовими договорами від 01 березня 2017 року № 1-Ц та від 01 червня 2018 року № 3-Ц-18, що укладені з громадянами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що свідчить про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були допущені до роботи ФОП ОСОБА_3 без оформлення трудового договору та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу, чим було порушено статтю 24 частину 3 КЗпП України.

Позивач вказаний акт підписав із зауваженнями, які надав листом 01 квітня 2019 року за вх. № 1843 до Управління Держпраці у Закарпатській області, де обґрунтовував, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надавали йому послуги на підставі цивільно-правових договорів, а не трудових (Т.1 а.с.а.с. 30-32, 214, 215).

03 квітня 2019 року листом Управління Держпраці у Закарпатській області № 24 було надано відповідь, де вказано, що у разі, якщо робота, виконувана на користь суб`єкта господарювання збігається з видом його економічної діяльності або є роботою з обслуговуванням його діяльності, то робота такої особи повинна виконуватись на умовах трудового договору. Виконувані громадянами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 послуги по заготівлі та трелюванні лісу відносяться до робіт з підвищеною небезпекою, а такі роботи повинні виконуватися постійними працівниками, які пройшли необхідну професійну підготовку (Т.1 а.с. 242).

04 квітня 2019 року Управлінням Держпраці у Закарпатській області було оформлено припис про усунення виявлених порушень № ЗК 140/1371/АВ/П, яким зобов`язано ФОП ОСОБА_3 . до 12 квітня 2019 року укласти із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 трудові договори відповідно до статті 24 КЗпП України та повідомити органи ДФС про прийом працівника (Т.1 а.с.а.с. 33-36, 243-245).

05 квітня 2019 року Управлінням Держпраці у Закарпатській області прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу № ЗК 140/1371/АВ/П/ПТ-ТД та призначено розгляд справи на 16 квітня 2019 року (Т.1 а.с. 246).

Позивачем подано до Управління Держпраці у Закарпатській області скаргу на припис про усунення виявлених порушень від 04 квітня 2019 року № ЗК 140/1371/АВ/П за вх. № 2198, якою позивач просив скасувати вказаний припис (Т.1 а.с.а.с. 37-40).

Листом від 10 травня № 07-04/1898 начальником Управління Держпраці у Закарпатській області повідомлено ФОП ОСОБА_3 про відсутність підстав для скасування припису № ЗК 140/1371/АВ/П (Т.1 а.с.а.с. 250, 251).

16 квітня 2019 року Управлінням Держпраці у Закарпатській області було складено постанову № ЗК140/1371/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-67 про накладення штрафу на позивача в розмірі 250380 грн. (Т.1 а.с.а.с. 41-43, 109-111).

Не погоджуючись із вказаними рішеннями, позивач звернувся до суду із позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 96 від 11 лютого 2015 року (далі по тексту - Положення № 96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (далі по тексту Закон № 877-V) заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Відповідно до пункту 4 підпункту 11 Положення № 96 встановлено, що Держпраці України відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює державний контроль за дотриманням підприємствами, установами та організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, які використовують найману працю, законодавства про зайнятість та працевлаштування інвалідів у частині: реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів; подання звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів; виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до пункту 7 Положення № 96 визначено, що Держпраця здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно із статтею 7 частиною 1, 2 Закону № 877-V - для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ, який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки. На підставі наказу оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу, яке підписується керівником або заступником керівника органу державного нагляду (контролю) (із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові) і засвідчується печаткою.

Відповідно до статті 7 пункту 6 Закону № 877-V за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт.

Відповідно до пункту 19 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 26 квітня 2017 року (далі по тексту Порядок № 295) за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Відповідно до пункту 20 Порядок № 295 акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акту залишається в об`єкта відвідування.

Отже, судом встановлено, що Управлінням Держпраці у Закарпатській області за результатами інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_3 було виявлено порушення, про що складено Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) фізичної особи, яка використовує найману працю від 28 березня 2019 року №ЗК 140/1371/АВ, який був підписаний головним державним інспектором праці Севч В.Є. та ФОП ОСОБА_3 ..

Відповідно до пункту 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Судом встановлено, що відповідно до акту інспекційного відвідування Управлінням Держпраці у Закарпатській області було складено постанову про накладення штрафу № ЗК140/1371/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-67 від 16 квітня 2019 року у розмірі 250380 грн., якою встановлено, що ФОП ОСОБА_3 було підмінено трудові договори цивільно-правовими договорами від 01 березня 2017 року № 1-Ц та від 01 червня 2018 року № 3-Ц-18, що укладені з громадянами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які в свою чергу свідчать про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були допущені до роботи ФОП ОСОБА_3 без оформлення трудового договору та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу, чим було порушено статтю 24 частину 3 КЗпП України.

Відповідно до пояснень позивача, з даними особами було укладено цивільно-правові договори, які були ним надані під час інспекційного відвідування інспектору. На запитання яким чином виплачувалась зарплата (винагорода) за вказаними вище угодами позивач пояснив, що винагорода виплачувалася за виконаний обсяг робіт згідно оформлених сторонами договору актів виконаних робіт.

Судом встановлено, що відповідно до наявних у матеріалах справи доказів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виконували на умовах цивільно-правових договорів роботи із лісозаготівлі та трелюванню лісу на користь ФОП ОСОБА_3 ..

ФОП ОСОБА_3 01 березня 2017 року було укладено цивільно-правову угоду № 1/Ц із ОСОБА_6 , строк дії якої було узгоджено сторонами до 31 грудня 2017 року (Т.1 а.с.а.с. 44-46, 166, 167, 218). Строк дії вказаної угоди було продовжено додатковою угодою від 02 січня 2018 року до 31 грудня 2018 року (Т.1 а.с. 47, 169, 219), а у подальшому додатковою угодою від 02 січня 2019 року до 31 грудня 2019 року (Т.1 а.с. 180, 219 (на звороті)).

01 червня 2017 року ФОП ОСОБА_3 . також було укладено цивільно-правову угоду № 3/Ц-18 із ОСОБА_7 , строк дії якої було узгоджено сторонами до 31 грудня 2018 року (Т.1 а.с.а.с. 48-50, 154, 155, 220). Строк дії вказаної угоди було продовжено додатковою угодою від 02 січня 2019 року до 31 грудня 2019 року (Т.1 а.с. 51, 164, 221).

Згідно пунктами 3.1-3.3 вказаних договорів документом, який підтверджує виконання робіт виконавцем за цим договором є підписаний акт приймання-надання послуг, що укладається у кінці кожного місяця. За виконану роботу замовник сплачує виконавцеві винагороду 10 грн. за кожний 1 м3 обробленої лісопродукції. Виплата винагороди виконавцеві замовником здійснюється не пізніше 10 банківських днів після підписання акта приймання-надання послуг.

Після виконання певних обсягів робіт між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_6 підписано акти приймання виконаних робіт по цивільно-правовому договору № 1/Ц від 01 березня 2017 року (Т.1 а.с.а.с. 59-70, 170-179, 182, 222-227).

Після виконання певних обсягів робіт між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_7 також підписано акти приймання виконаних робіт по цивільно-правовому договору № 3/Ц-18 від 01 червня 2018 року (Т.1 а.с. 52-52, 157-265, 228-231).

У кожному із вказаних актів визначено договір, на виконання якого складено відповідний акт, реквізити сторін та їх підписи, назву послуги, кількість наданих послуг, ціну за одиницю наданої послуги, загальну суму винагороди та відмітки сторін про те, що послуги надані належним чином.

Вказані роботи були оплачені ОСОБА_6 згідно видаткових касових ордерів (Т.1 а.с.а.с. 71-82, 170-178 (на звороті), 181, 231 (на звороті), 232-237), а ОСОБА_7 згідно видаткових касових ордерів (Т.1 а.с.а.с. 83-89, 157-164 (на звороті), 165, 237 (на звороті), 238-240).

Згідно зі статтею 1 частиною 1 КЗпП України, даний кодифікований акт регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

При цьому, Положенням № 96, не передбачено здійснення вказаним органом та/або його територіальними органами контролю та/або нагляду за додержанням цивільного законодавства України юридичними та/або фізичними особами. Так само вказаний орган не має жодних повноважень щодо кваліфікації (трактування) тих чи інших цивільних або будь-яких інших правовідносин у якості трудових, а також щодо здійснення контролю та/або нагляду за правильністю ведення бухгалтерського обліку та звітності.

Основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик; предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт, за наслідками яких замовник зобов`язується оплатити підрядникові виконану ним роботу, тобто предметом є кінцевий результат, а не процес праці; метою договору підряду є отримання певного матеріального результату.

Відповідно до статті 204 ЦК України, закріплено презумпцію правомірності правочину. яка передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Судом встановлено, що цивільно-правові договори, укладені позивачем з фізичними особами не були визнані недійсними чи неукладеними у порядку встановленому законом.

Чинне законодавство України не містить жодного обов`язкового припису щодо того, у яких саме випадках сторони певного зобов`язання зобов`язані укладати саме трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт. Отже, потенційні сторони такого зобов`язання цілком вільні у своєму виборі форми втілення власних правових відносин, а тому вони на свій розсуд вправі визначати вид майбутнього договору, що може укладатися між ними.

За змістом статті 128 частини 5 Господарського кодексу України громадянин-підприємець здійснює свою діяльність на засадах свободи підприємництва та відповідно до принципів, передбачених у статті 44 цього Кодексу.

Відповідно до статті 44 частини 1 абзацу 3 Господарського кодексу України, підприємництво здійснюється на основі самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом.

Тому суд погоджується із твердженням позивача про те, що висновки відповідача про те, що так як об`єкт відвідування здійснює діяльність згідно КВЕД 02.20 "Лісозаготівля", то відповідно усі особи, які залучені до виконання об`єктом відвідування до робіт чи послуг із заготівлі лісу як замовником, не можуть залучатись як виконавці за цивільно-правовими договорами, а мають залучатись виключно як працівники суперечать наведеному принципу підприємницької діяльності.

З приводу вказаного суд також констатує, що у матеріалах справи наявні заяви від 01 квітня 2019 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , де ними стверджується, що із ФОП ОСОБА_3 ними були укладені саме цивільно-правові угоди, а не трудові; волевиявлення щодо укладення саме цивільно-правового договору, а не трудового було вільним та відповідало їх внутрішній волі, дані договори були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що ними обумовлені, а намірів укладати трудові договори із ФОП ОСОБА_3 вказані особи не мали.

Суд констатує, що відповідачем під час проведення інспекційного відвідування не було вжито жодних заходів із отримання пояснень від ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про дійсні обставини укладення ними договорів із ФОП ОСОБА_3. , що призвело до передчасних висновків, наведених у акті інспекційного відвідування від 28 березня 2019 року. Водночас відповідач необґрунтовано не взяв до уваги надані позивачем із зауваженнями на акт інспекційного відвідування заяви ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , безпідставно не врахував їх при розгляді акту інспекційного відвідування та прийняті оскаржуваної постанови.

Вимоги статті 24 КЗпП (працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України) та вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року № 413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу" щодо того, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком "до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором", застосовуються до трудових правовідносин.

Отже, оскільки позивач уклав з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 договір підряду (цивільно-правовий договір), який є предметом регулювання Цивільного кодексу України, у позивача не виникло жодного обов`язку щодо надання тому чи іншому органу повідомлення за формою, встановленою постановою Кабінету Міністрів України від 16 червня 2015 року № 413.

Також враховуючи презумпцію дійсності правочину, суд зазначає, що суб`єкти підприємницької діяльності не обмежені в праві залучати фізичних осіб до виконання певного виду роботи на підставі цивільних договорів, і не зобов`язані законодавством укладати тільки трудові договори.

Законодавцем у спірних відносинах не встановлено обов`язку виконавця повідомляти замовника робіт про те чи має такий статус фізичної особи-підприємця або чи має відповідний дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки, а також інформацію щодо осіб, які безпосередньо виконуватимуть договірні підрядні роботи. Також законодавством не встановлено й обов`язку у замовника дізнаватися про вищенаведені обставини при укладенні цивільно-правового договору.

Згідно пунктами 2.2 договорів, що були укладені із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визначено, що саме виконавець (вказані особи) зобов`язаний власними силами надати послуги, пов`язані із лісівництвом в обсязі і в строки, передбачені відповідними нормативними документами і даним договором, а також керуватися чинним законодавством та нормативно-правовими актами, що діють в лісовому господарстві та лісовій промисловості.

Верховний Суд у своїй постанові від 08 травня 2018 року (справа №127/21595/16-ц) дійшов схожого висновку, зазначивши, що основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання, трудова діяльність не припиняється.

Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

З системного аналізу умов цивільно-правових договорів, укладених між позивачем та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , вбачається, що предметом цих договорів є підрядні роботи та кінцевий результат таких робіт, а не сам процес праці. В той час як для трудових договорів характерним було би зворотнє.

Суд констатує також, що ОСОБА_6 після укладення цивільно-правового договору 01 березня 2017 року із позивачем 11 серпня 2017 року набув статус фізичної особи-підприємця, що випливає із загальнодоступних відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (Т.2 а.с.а.с. 22-24). Основним видом діяльності ФОП ОСОБА_6 згідно КВЕД є 02.20 "Лісозаготівлі".

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_6 отримав дозвіл на виконання лісосічних робіт та трелювання лісу 11 січня 2018 року (Т.2 а.с. 25). Здавання виконаних робіт ОСОБА_6 позивачу вперше здійснено за актом від 31 січня 2018 року.

Стосовно підстави позову про те, що інспекційне відвідування було призначене з порушенням порядку, встановленого законодавством чинного на момент його призначення, то суд зазначає наступне.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2019 року. у справі № 826/8917/17 визнано нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Відповідно до статті 265 частини 2 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. За змістом статті 325 частини 1 КАС України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Таким чином постанова Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" підлягала до застосування до 14 травня 2019 року.

Тому підстави проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_3 на момент його призначення були визначені пунктом 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою КМУ "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" № 295 від 26 квітня 2017 року (далі по тексту - Порядок № 295).

Відповідно до пункту 5 підпункту 3 Порядку № 295, інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

За змістом пунктів 8, 9 Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України від 27 березня 2015 року № 340 (далі по тексту - Положення № 340), Управління Держпраці в межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру і контролює їх виконання.

Управління Держпраці очолює начальник, який призначається на посаду та звільняється з посади Головою Державної служби України з питань праці за погодженням з Міністром соціальної політики України та головою відповідної обласної державної адміністрації.

Начальник Управління Держпраці за посадою є Головним державним інспектором з питань праці в області.

Начальник Управління Держпраці має двох заступників, у тому числі першого, які призначаються на посади та звільняються з посад Головою Державної служби України з питань праці за погодженням з Міністром соціальної політики України.

Заступники начальника Управління Держпраці за посадою є заступниками Головного державного інспектора з питань праці в області.

Відповідно до пункту 11 абзаців 11, 12 Положення № 340 начальник Управління Держпраці підписує накази Управління Держпраці; розподіляє обов`язки між своїми заступниками.

Відповідачем до матеріалів справи подано наказ начальника Управління Держпраці у Закарпатській області Дороша Б.В. № 65-в від 26 лютого 2019 року "Про відрядження ОСОБА_12 ", відповідно до якого не період з 27 лютого 2019 року по 01 березня 2019 року функції і повноваження начальника Управління виконує перший заступник начальника Управління ОСОБА_13 (Т. 2 а.с. 41).

Тобто на момент прийняття наказу № 47 від 28 лютого 2019 року "Про проведення інспекційних відвідувань", на підставі якого призначене інспекційне відвідування позивача, заступник начальника управління ОСОБА_13 . був уповноважений на прийняття рішень як керівник органу контролю, а тому доводи позивача у цій частині необхідно відхилити.

Відповідно до статті 2 частини 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 73 частини 2 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 77 частини 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У відповідності до статті 265 частини 2 абзацу 2 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу, зокрема, в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Підсумовуючи викладене вище суд зазначає, що висновки відповідача про те, що позивач приховав трудові відносини із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 шляхом укладення цивільно-правових угод не знайшли свого підтвердження при дослідженні наявних у матеріалах справи доказів. Суд приходить до висновку, що із вказаними особами позивач перебував у відносинах цивільно-правового характеру, а відтак відповідач дійшов до помилкових висновків про порушення позивачем положень статті 24 частини 3 КЗпП України та протиправно притягнув його до відповідальності на підставі статті 265 частини 2 абзацу 2 КЗпП України.

Встановлені судом обставини відсутності порушень трудового законодавства позивачем зумовлюють й висновок про безпідставність, а відтак протиправність, припису про усунення виявлених порушень від 04 квітня 2019 року № ЗК 140/1371/АВ/П.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про накладення штрафу та припис не відповідають критеріям, встановленим статтею 2 частиною 2 КАС України, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, які необхідно задовольнити.

У відповідності до статті 139 частини 1 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За змістом статті 134 частин 1-5 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до статті 139 частини 7 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

07 серпня 2019 року представником позивача до початку розгляду справи по суті подано клопотання про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позову у розмірі 4428,80 грн. та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 576,30 грн., а також судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, які складають 13500 грн. (Т. 2 а.с.а.с. 52, 53), що випливає з детального опису робіт (послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, які позивач сплатив у зв`язку з розглядом справи обґрунтований детальним описом робіт (послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (Т. 2 а.с. 60) та підтверджується наступними доказами: договором про надання равової допомоги від 15 квітня 2019 року, актом № 1 виконаних робіт (наданих послуг) від 05 серпня 2019 року, рахунком № 1 від 05 серпня 2019 року, платіжним дорученням № 110 від 06 серпня 2019 року (Т. 2 а.с.а.с. 54-59).

Дослідивши надані позивачем докази витрат на правничу допомогу адвоката суд дійшов до висновків, що такі є обґрунтованими та співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для позивача.

Таким чином, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Закарпатській області судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору у розмірі 5005,10 грн. та витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, які позивач сплатив у зв`язку з розглядом справи у розмірі 13500 грн.

Керуючись статтями 139, 242-246 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління Держпраці у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Минайська, 16, ) про визнання протиправними та скасування постанови та припису - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову першого заступника начальника Управління Держпраці у Закарпатській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 16 квітня 2019 року № ЗК140/1371/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-67.

Визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень головного державного інспектора праці Управління Держпраці у Закарпатській області Севч В.Є. від 04 квітня 2019 року № 140/1371/АВ/П.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Минайська, 16, ) судові витрати у розмірі 5001,10 (п`яти тисяч однієї грн. 10 копійок) грн..

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Минайська, 16, ) судові витрати як витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13500 (тринадцяти тисяч п`ятисот) грн..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України (пункт 15.5)).

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 07 серпня 2019 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення у повному обсязі було складено 14 серпня 2019 року.

СуддяС.Є. Гаврилко