Справа № 520/10907/18
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2019-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 р.Справа № 520/10907/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Чалого І.С.,

суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.03.2019, головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В., м. Харків, повний текст складено 29.03.19 по справі № 520/10907/18 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (надалі - відповідач, ГУ ДФС у Харківській області), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати рішення ГУ ДФС у Харківській області від 01 листопада 2018 року № про застосування до ФОП ОСОБА_1 фінансових санкцій та стягнення штрафу у розмірі 17000 грн. за порушення вимоги ч. 14 ст. 15 Закону України від 19.12.1995 "Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного та плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" за роздрібну торгівлю алкогольними напоями за відсутності ліцензії; рішення ГУ ДФС у Харківській області від 01 листопада 2018 року № про застосування до ФОП ОСОБА_1 фінансових санкцій та стягнення штрафу у розмірі 17000 грн за порушення вимоги ч. 37 ст. 15 Закону України від 19.12.1995 "Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного та плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" за зберігання роздрібних партій алкогольних напоїв в місці, що не внесено до Єдиного державного реєстру місць зберігання; рішення ГУ ДФС у Харківській області від 01 листопада 2018 року № про застосування до ФОП ОСОБА_1 фінансових санкцій та стягнення штрафу у розмірі 10000 грн за порушення вимоги постанови КМУ від 30.10.2008 № 957 "Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних та роздрібних цін на окремі вили алкогольних напоїв" за роздрібну торгівлю алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.03.2019 у задоволенні адміністративного позову ФОП ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги вказала, що суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 96 КАС України, не зважаючи на неподання відповідачем оригіналу доказу, безпідставно взяв до уваги як доказ копії скріншотів сторінок під назвою "Дані інформаційної бази ДФС", на сервери якої надходять електронні копії розрахункових документів реєстратора розрахункових операцій ФОП ОСОБА_1 , які є єдиним доказом проведення операцій без ліцензій, що є порушенням норм процесуального права. Судом першої інстанції не було наведено мотивів та не надано оцінку, чому він не взяв до уваги розбіжності, які містилися між актом фактичної перевірки та даними інформаційної бази ДФС України, на сервери якої надходять електронні копії розрахункових документів реєстратора розрахункових операцій ФОП ОСОБА_1 , щодо дат продажу товарів, щодо кількості проданих товарів. Суд першої інстанції не звернув увагу на той факт, що зберігання або не зберігання продукції у відповідних місцях можливо встановити лише за допомогою фактичної перевірки, в ході якої можна встановити наявність або відсутність певної продукції саме у день проведення такої перевірки, а не факт зберігання або не зберігання, якій відбувся в минулому.

Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідач, посилаючись на законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції, просив суд залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення.

У судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, відповідно до ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що фахівцями Головного управління ДФС у Харківській області проведено фактичну перевірку магазину, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , та належить суб`єкту господарювання ФОП ОСОБА_1 з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні виробництва та обігу підакцизних товарів.

Результати перевірки викладені в акті від 11.10.2018 №4268/20-40-40-01-10/ НОМЕР_1 (а.с. 50-51).

Відповідно до висновків акту від 11.10.2018 №4268/20-40-40-01-10/ НОМЕР_1 встановлено порушення вимог п. 1, 2, 12 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 №265/95-ВР; ч.14, 37 ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 №481/95-ВР; постанови КМУ від 30.10.2008 № 957 "Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних та роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв".

На підставі висновків акту від 11.10.2018 №4268/20-40-40-01-10/ контролюючим органом винесено рішення про застосування фінансових санкцій:

- № від 01.11.2018 про застосування фінансових санкцій та стягнення штрафу у розмірі 17000 грн за порушення вимоги ч. 14 ст. 15 Закону України від 19.12.1995 "Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного та плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" за роздрібну торгівлю алкогольними напоями за відсутності ліцензії;

- № від 01.11.2018 про застосування фінансових санкцій та стягнення штрафу у розмірі 17000 грн за порушення вимоги ч. 37 ст. 15 Закону України від 19.12.1995 "Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного та плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" за зберігання роздрібних партій алкогольних напоїв в місці, що не внесено до Єдиного державного реєстру місць зберігання;

- № від 01.11.2018 про застосування фінансових санкцій та стягнення штрафу у розмірі 10000 грн за порушення вимоги постанови КМУ від 30.10.2008 № 957 "Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних та роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв" за роздрібну торгівлю алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої.

Не погодившись із вказаними рішеннями про застосування фінансових санкцій, позивач звернувся до суду з вимогами про їх скасування.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що судовим розглядом підтверджено обставини продажу алкогольних напоїв без ліценції за цінами нижче від мінімально встановлених та здійснення позивачем зберігання алкогольних та тютюнових виробів в місцях, що не внесено до Єдиного державного реєстру.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до підпункту 20.1.19 п. 20.1 Податкового кодексу України органи доходів та зборів уповноважені застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 № 481-95-ВР (надалі - Закон № 481-95-ВР).

Відповідно до положень ст. 1 Закону № 481-95-ВР ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону № 481-95-ВР контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Відповідно до ч.14 ст. 15 Закону № 481-95-ВР роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Згідно з абз. 5 частини другої статті 17 Закону № 481-95-ВР до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу у разі оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій, - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 29.10.2016 року по 29.10.2017 року позивач здійснювала діяльність з продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів на підставі ліцензії № 55. Наступна ліцензія була отримана строком дії з 04.11.2017 року по 03.11.2018 року № 87, отже у період з 29.10.2017 року по 03.11.2017 року ліцензія на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями у позивача була відсутня.

Підставою для прийняття оскаржуваного рішення слугували відомості з інформаційної бази ДФС України, на сервери якої надходить електронні копії розрахункових документів реєстратора розрахункових операцій ФОП ОСОБА_1 про те, що 30.10.2017 о 19:06 год відбувся продаж алкогольних напоїв, а саме: пива "Оболонь" світле 2,5 літра за ціною 26,40 грн та 02.11.2017 горілки "Козацька рада" 0,37 л за ціною 53,50 грн. (3 шт. 160,5 грн).

Колегія суддів вважає встановленим той факт, що за період з 30.10.2017 по 03.11.2017 позивачка здійснювала діяльність з продажу алкогольних виробів без наявності відповідної ліцензії. Посилання на те, що останньою своєчасно подано документи на отримання нової ліцензії та сплачено кошти за продовження ліценції в період дії попередньої ліцензії суд відхиляє, адже позивачкою дії податкового органу щодо несвоєчасної видачі ліцензії не оскаржувалися, в межах розгляду цієї справи позивачкою також не порушується питання про протиправність дій відповідача щодо порушення строків видачі ліцензії.

Позивач, не погоджуючись із прийнятим рішенням про застосування фінансових санкцій, наголошує на тому, що відомості отримані з інформаційної бази ДФС України, на сервери якої надходить електронні копії розрахункових документів реєстратора розрахункових операцій ФОП ОСОБА_1 не є належними та допустимими доказами у справі, а тому в апеляційній скарзі вказує на те, що суд першої інстанції помилково прийняв до уваги та поклав в основу рішення такі докази.

Відповідно до абз 2 п. 7 ст. 3 Закону № 481-95-ВР суб`єкти господарювання, які використовують реєстратори розрахункових операцій (крім електронних таксометрів, автоматів з продажу товарів (послуг) та реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для обліку та реєстрації операцій з купівлі-продажу іноземної валюти) повинні подавати до органів доходів і зборів по дротових або бездротових каналах зв`язку електронні копії розрахункових документів і фіскальних звітних чеків, які містяться на контрольній стрічці в пам`яті реєстраторів розрахункових операцій або в пам`яті модемів, які до них приєднані.

Порядок передачі інформації до органів доходів і зборів по дротових або бездротових каналах зв`язку встановлюється органами доходів і зборів на базі технології, розробленої Національним банком України та погодженої центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

Відповідно до п. 1.2, 2.1 Порядку передачі електронних копій розрахункових документів і фіскальних звітних чеків реєстраторів розрахункових операцій дротовими або бездротовими каналами зв`язку до органів державної податкової служби, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 08.10.2012 № 1057, система зберігання і збору даних РРО (далі - СЗЗД РРО) - система, призначена для збору даних РРО до бази даних системи обліку даних РРО, для реалізації якої використовується зазначена технологія. СЗЗД РРО базується на технології зберігання і збору даних РРО для ДПС України, розробленої НБУ.

З системного аналізу вказаних вище норм права вбачається, що в органах державної податкової служби створена система зберігання і збору даних РРО, яка передає вказану інформацію до інформаційної бази ДФС України. А тому відомості, які знаходяться у вказаній інформаційній системі, можуть прийматися до уваги при прийнятті рішення про застосування фінансових санкцій у випадку виявлення електронних копій розрахункових документів, які свідчать про продаж підакцизних товарів без наявності ліцензії.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, визначеному законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Отже, наявні в матеріалах справи скріншоти є паперовими копіями електронних доказів і можуть прийматися судом до уваги на підтвердження обставин продажу алкогольних напоїв у період з 30.10.2017 по 03.11.2017 без наявності ліцензії.

Із зазначених доказів вбачається, що позивачем було здійснено продаж вищевказаних алкогольних напоїв у відповідні дати без ліценції, а тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про правомірність рішення № від 01.11.2018 про застосування фінансових санкцій та стягнення штрафу у розмірі 17000 грн за порушення вимоги ч. 14 ст. 15 Закону № 481-95-ВР за роздрібну торгівлю алкогольними напоями за відсутності ліцензії.

Заперечуючи проти висновків податкового органу про продаж підакцизних товарів без наявності ліцензії, позивачем, на відміну від відповідача, не надано жодних доказів, які б підтверджували, що у вказаний період позивач не здійснював продаж алкогольних напоїв. Зокрема, такими доказами могли б слугувати розрахункові чеки за період з 30.10.2017 по 03.11.2017, які позивач повинен зберігати протягом 1095 днів.

Відповідно до положень п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно із положеннями п.44.3 ст. 44 Податкового кодексу України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Отже, саме на позивача покладено обов`язок забезпечення зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Щодо зберігання алкогольних та тютюнових виробів в місцях, що не внесено до Єдиного державного реєстру (надалі - Єдиний реєстр), суд зазначає таке.

Згідно приписів статті 15 Закону № 481-95-ВР зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб`єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.

Внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на підставі заяви суб`єкта господарювання з обов`язковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також: для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; для фізичних осіб - підприємців - прізвища, імені, по батькові, місця проживання, реєстраційного номера облікової картки платника податків.

До заяви додаються копія виданої заявнику ліцензії на відповідний вид діяльності, засвідчена нотаріально або посадовою особою органу ліцензування, та документ, що підтверджує право користування цим приміщенням.

Суб`єкти господарювання, які отримали ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, вносять до Єдиного реєстру тільки ті місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, що розташовані за іншою адресою, ніж місце здійснення торгівлі.

На виконання Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо державного регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 07.02.2002 № 3032-III наказом Державної податкової адміністрації України 28.05.2002 № 251, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.08.2002 за № 670/6958, затверджено Порядок ведення Єдиного державного реєстру місць зберігання (далі Порядок).

Як передбачено положеннями п.1.1 Порядку Єдиний державний реєстр місць зберігання (далі - Єдиний реєстр) - це перелік місць, що використовуються для зберігання спирту, та приміщень, що використовуються для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів (далі - місце зберігання), який містить відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників.

Відповідно до п.1.4 Порядку ведення Єдиного державного реєстру місць зберігання, у разі зберігання спирту, або алкогольнихнапоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, до суб`єктів підприємницької діяльності застосовуються фінансові санкції у порядку, установленому чинним законодавством.

Відповідно до положень пп. 2.2 Порядку ведення Єдиного державного реєстру місць зберігання передбачено, що заява про внесення місця зберігання алкогольних напоїв або тютюнових виробів до Єдиного реєстру подається за формою згідно з додатком 2.

Вищевикладені норми дають підстави для висновку про те, що суб`єкт господарювання після отримали ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами вносить до Єдиного реєстру тільки ті місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, які розташовані за іншою адресою, ніж місце здійснення торгівлі.

Враховуючи викладене, за приписами ст. 15 Закону № 481-95-ВР алкогольні напої на законних підставах можуть зберігатися або за місцем торгівлі, або в іншому приміщенні, внесеному до Єдиного реєстру.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, у період з 29.10.2017 року по 03.11.2017 року у позивача була відсутня ліцензія на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, а отже у вказаний період магазин, у якому позивачем здійснювалася діяльність не міг вважатися місцем здійснення торгівлі у відповідності до положень ст.15 Закону № 481-95-ВР, внаслідок чого в обов`язковому порядку вказане місце повинно бути внесено до Єдиного реєстру місць зберігання шляхом зазначення приміщень, що використовуються для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

З огляду на вищевикладене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про правомірність рішення № від 01.11.2018 про застосування фінансових санкцій та стягнення штрафу у розмірі 17000 грн за порушення вимоги ч. 37 ст. 15 Закону № 481-95-ВР за зберігання роздрібних партій алкогольних напоїв в місці, що не внесено до Єдиного державного реєстру місць зберігання.

Враховуючи встановлені обставини продажу алкогольних напоїв без ліцензії, що підтверджується даними з інформаційної системи ДФС, у проведенні фактичної перевірки місця зберігання в даному випадку не має потреби.

Щодо роздрібної торгівлі алкогольними напоями за цінами нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до положень ст. 1 Закону № 481-95-ВР алкогольні напої - продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 0,5 відсотка обємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2203, 2204, 2205, 2206 (крім квасу "живого" бродіння), 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка обємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД.

Положеннями ч. 10 статті 18 Закону № 481-95-ВР надано Кабінету Міністрів України право встановлювати мінімальні оптово-відпускні та роздрібні ціни на алкогольні напої.

Положеннями Постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року № 957 встановлено розміри мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв, зокрема, в редакції чинній станом на дату проведення перевірки мінімальні роздрібні ціни під час реалізації (продажу) горілки та лікеро-горілчаних виробів визначаються як добуток відповідних затверджених мінімальних цін, міцності за об`ємом (у відсотках) і місткості тари (у літрах), поділений на 100 відсотків.

З матеріалів справи вбачається, що за даними інформаційної бази ДФС України, на сервери якої надходять електронні копії розрахункових документів реєстратора розрахункових операцій ФОП ОСОБА_1 , встановлено здійснення реалізації горілки "Хлібний Дар" (0,1 л., 40% об.) 5 пляшок за ціною 72,50 грн. з вартістю пляшки 14,50 грн.

При цьому, з огляду на положення Постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року № 957 мінімальна роздрібна ціна на продаж горілки "Хлібний Дар" (0,1 л., 40% об.) повинна складати 79 грн. 55 коп. (397,76*40%*0,1/100%, водночас вартість 1 пляшки становила 15 грн. 91 коп.) Отже, податковим органом встановлено факт продажу зазначених горілок з порушенням вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року № 957.

Відповідно до абз. 14 ч.2 ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої - 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 10000 гривень.

Враховуючи те, що під час розгляду справи підтверджено здійснення позивачем роздрібної торгівлі алкогольними напоями за цінами нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про правомірність рішення № від 01.11.2018 про застосування фінансових санкцій та стягнення штрафу у розмірі 10000 грн за порушення вимоги постанови КМУ від 30.10.2008 № 957 "Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних та роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв" за роздрібну торгівлю алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої.

Колегія суддів відхиляє доводи заявника апеляційної скарги про наявність неузгодженостей в датах продажу алкогольних напоїв у акті та даних інформаційної бази ДФС України, на сервери якої надходять електронні копії розрахункових документів реєстратора розрахункових операцій ФОП ОСОБА_1 , оскільки в даному випадку колегія суддів враховує відомості з інформаційної бази ДФС України, як безпосереднє джерело інформації про наявні порушення. Наявність в акті перевірки технічних описок не може слугувати підставою для скасування правомірних рішень відповідача .

За таких обставин, колегія суддів не вбачає в діях відповідача порушень прав позивачки, які б потребували судового захисту.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.03.2019 по справі № 520/10907/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова
Повний текст постанови складено 12.08.2019.