Справа № 520/5539/19
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2019-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Біленський О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2019 р. Справа № 520/5539/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Бершова Г.Є. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №3 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 05.06.2019, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/5539/19

за позовом заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Харківської міської ради

до Державного реєстратора відділу державної реєстрації Чугуївської міської ради Харківської області Рєзанова Ірина Юріївна треті особи: ОСОБА_1 , товариство з обмеженою відповідальністю "Актуаль" , Департамент містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради

про скасування рішення про державну реєстрацію,

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Харківської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державного реєстратора відділу державної реєстрації Чугуївської міської ради Харківської області Рєзанової Ірини Юріївни, треті особи: ОСОБА_1 , ТОВ «Актуаль», Департамент містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради, в якому просив:

- скасувати рішення №34284898 державного реєстратора відділу державної реєстрації Чугуївської міської ради Рєзанової І.Ю. від 16.03.2017 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, права власності ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на нежитлове приміщення гараж №3, загальною площею 19,3 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05.06.2019 по справі № 520/5539/19 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №3 (пр. Індустріальний, 40, м. Харків, 61075) в інтересах держави в особі Харківської міської ради (, майдан Конституції, 7, м. Харків, 61003) до Державного реєстратора відділу державної реєстрації Чугуївської міської ради Харківської області Рєзанової Ірини Юріївни (, вул. Старонікольська, 35-А, м. Чугуїв, Харківська область, 63503), треті особи: ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ), ТОВ «Актуаль» (, вул. Лугова, 8, м. Зміїв, Зміївський район, Харківська обл., 63404), Департамент містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради (, вул. Квітки - Основ`яненка, 7 м. Харків, 61003) про скасування рішення про державну реєстрацію.

Роз`яснено позивачу, що зазначена позовна вимога підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Позивач, не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 05.06.2019 по справі № 520/5539/19 скасувати, справу направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги з посиланням на ст.ст. 2, 3, 5, 10, 11, 18, 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 8 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №8 від 20.05.2013 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», та постанову Верховного Суду України від 25.04.2017 у справі №21-3197а16 зазначив, що державний реєстратор є суб`єктом владних повноважень, а рішення про проведення державної реєстрації за своєю юридичною природою є рішеннями суб`єкта владних повноважень, які державний реєстратор повинен виносити у порядку, на підставі та у спосіб, визначені Законом. Вказує, що судом першої інстанції невірно визначено предмет спору як право власності на нежитлове приміщення, в той час як предметом даного спору є незаконність реєстраційних дій державного реєстратора, як суб`єкта, наділеного владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію прав. Отже, суб`єктний склад спірних відносин та предмет позовних вимог, на думку позивача, свідчать про публічно-правовий характер даного спору, який пов`язаний зі здійсненням відповідачем владних управлінських функцій, тому даний спір повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства. З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі є хибним, а оскаржувана ухвала - такою, що підлягає скасуванню.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Приймаючи рішення про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що даний позов підлягає розгляду в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли з приводу протиправної, на думку позивача, реєстрації державним реєстратором відділу державної реєстрації Чугуївської міської ради Рєзанової І.Ю. права власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення на підставі інформаційної довідки, серія та номер 04/01/2017, виданої 18.01.2017 року ТОВ «Актуаль».

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

У пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що "фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

У відповідності до ч.1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як встановлено частиною 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку (ч.5 ст.5 КАС України).

За визначенням п.п.1, 2 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

За правилами п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Вжитий у вищенаведеній процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст. 4 КАС України).

Отже, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто, спору, в якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і виникнення якого пов`язане з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Спір в адміністративній справі виникає між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній, відповідно, зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 по справі № 914/2006/17.

Спір у цій справі про скасування рішень державного реєстратора про реєстрацію права власності на гараж не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оскаржуване рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 , не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Прийняті ним оскаржувані рішення про державну реєстрацію стосувались реєстрації прав іншої особи, а не позивача.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні предметної юрисдикції справи слід виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних відносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

У свою чергу, приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Згідно із частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним зі способів захисту цивільного права є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини першої статті 16 ЦК України).

Частиною першою статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів характер, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до змісту статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів, та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З проведенням державної реєстрації речових прав на нерухоме майно законодавець пов`язував офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (стаття 2 Закону № 1952-IV).

Відповідно до частин другої та третьої статті 3 Закону України від 6 вересня 2012 року № 5203-VI "Про адміністративні послуги" надання адміністративних послуг здійснюється відповідно до цього Закону з урахуванням особливостей, визначених законами, які регулюють суспільні відносини у відповідних сферах, зокрема Законом України «Про ліцензування видів господарської діяльності». До адміністративних послуг також прирівнюється надання органом виконавчої влади, іншим державним органом, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, їх посадовими особами, державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації витягів та виписок із реєстрів, довідок, копій, дублікатів документів та інші передбачені законом дії, у результаті яких суб`єкту звернення, а також об`єкту, що перебуває в його власності, володінні чи користуванні, надається або підтверджується певний юридичний статус та/або факт.

Таким чином, предметом розгляду в цій справі є не самі по собі дії державного реєстратора з надання адміністративних послуг третім особам- ОСОБА_1 , а результат таких послуг - державна реєстрація права приватної власності на нежитлове приміщення гараж №3, загальною площею 19,3 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ., якою підтверджується певний юридичний статус об`єкта нерухомості, що свідчить про приватно-правовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Даний спір не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, а існує спір про право, що виключає розгляд справи в цій частині позовних вимог у порядку адміністративного судочинства.

Тобто спірні правовідносини стосуються набутого третіми особами права власності на об`єкт нерухомого майна, і в разі скасування оскаржуваних рішень, майнові права цих фізичних осіб будуть порушені. Тому цей спір не є публічно-правовим, а має вирішуватись за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Скасування рішень державного реєстратора з проведення реєстраційних дій щодо реєстрації права власності на нерухоме майно обов`язково будуть впливати на майнові права тих фізичних осіб, щодо яких ці реєстраційні дії буде скасовано, оскільки питання правомірності укладення цивільно-правових угод, на підставі яких здійснено реєстрацію, обов`язково постане перед судом, який буде вирішувати цей спір.

Скасування державної реєстрації оскаржуваних земельних ділянок, без вирішення питання правомірності володіння та реєстрації за третіми особами цих ділянок, неможливе.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спірні відносини стосуються набутого права власності на об`єкт нерухомого майна, що потребує встановлення судом обставин правомірності його набуття та виходить за межі компетентності адміністративних судів, а тому підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Враховуючи, що у справі, яка розглядається, спірні правовідносини пов`язані із скасуванням реєстрації майнових прав третіх осіб, судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що спір у цій справі не є публічно-правовим і не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Вищенаведений висновок суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах від 20.03.2019 по справі № 587/2110/16-ц, від 21.03.2018 по справі № 802/1792/17-а, від 24.04.2018 по справі №825/478/17, від 06.06.2018 по справі № 826/12559/16, від 06.06.2018 по справі № 810/2421/16, від 13.06.2018 по справі № 816/2317/16, які є обов`язковими для врахування в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, оскільки зазначену заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Як вказано у ч. 6 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України, в разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

За таких обставин, враховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктний склад цього спору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватись за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 05.06.2019 по справі № 520/5539/19 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді Г.Є. Бершов І.М. Ральченко