Справа № 2а/0370/1152/12
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2019-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

08 серпня 2019 року

Київ

справа №2а/0370/1152/12

адміністративне провадження №К/9901/2987/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши в попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу на постанову Волинської митниці Державної фіскальної служби Волинського окружного адміністративного суду від 28.05.2012 (суддя Волдінер Ф.А.)
та ухвалуЛьвівського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2015 (суддя Заверуха О.Б., Гінда О.М., Ніколіна В.В.)
у справі№ 118756/12/9104
за позовом до Приватного підприємства «Кейсар» Волинської митниці Державної фіскальної служби
провизнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ПП «Кейсар» звернулося в суд з адміністративним позовом до Ягодинської митниці (правонаступник - Волинська митниця ДФС), в якому просило визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача № 53 і № 54 від 15.03.2012 року, якими позивачу визначено податкові зобов`язання в сумі 64974,03 грн. та 15469,63 грн. відповідно. На обґрунтування позовних вимог зазначено про порушення процедури проведення перевірки, яка визначена Порядком проведення митними органами невиїзних документальних перевірок, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 71 від 02.02.2011 року, оскільки повідомлення про проведення перевірки № 3/45-0020 від 03.01.2012 року не стосується ПП «Кейсар», а стосується проведення перевірки ПП «Медіатор СВР» та не вказано розпорядження, на підставі якого така перевірка мала б проводитись. Крім того, документи, надіслані до Ягодинської митниці листом Державної митної служби України від 06.12.2011 року № 20/4-11/08784 та документи, надіслані до Ягодинської митниці листом Південної митниці від 01.02.2012 року № 05/1-1130 не можуть свідчити про неправильність визначення митної вартості товарів, оформлених за ВМД № 205070001/2011/12465 від 07.07.2011 року та про невідповідність заявлених до митного оформлення відомостей щодо транспортних витрат, фактичним затратам, оскільки відповідь з митних органів Держави Ізраїль стосується ввезення на митну територію України товарів на адресу ТОВ «Кейсар», а не ПП «Кейсар». Також, запит Ягодинської митниці митним органам Держави Ізраїль направлений з порушенням процедури, встановленої положеннями Порядку направлення запитів Державної митної служби України до митних служб іноземних держав або їх інформування, затвердженого Наказом ДМСУ від 06.07.2005 року №639, а саме: митному органу повинна направлятись саме відповідь від митної служби іноземної держави, а не її копія. Крім цього, на копіях відповіді та наданих документів відсутні будь-які ознаки їх завірення тим органом Ізраїлю, який їх начебто надіслав ДМСУ, вищевказані документи не перекладені на українську мову, тому, не можна стверджувати про те, що саме в цих неперекладених копіях вказані правдиві відомості щодо вартості та умов поставки товарів. Отже, дані документи не можуть слугувати доказами того, що ПП «Кейсар» недостовірно задекларувало вартість товару за ВМД № 205070001/2011/012465 від 07.07.2011 року.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 28 травня 2012 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2015 року, адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Ягодинської митниці № 53 та № 54 від 15.03.2012 року.

Суди попередніх інстанцій визнали, що дії позивача при визначені митної вартості товару імпортованого на митну територію України відповідно до ВМД №205070001/2011/012465 від 07.07.2011 року є правомірними, а тому податкові повідомлення-рішення Ягодинської митниці Державної митної служби України № 53 та № 54 від 15.03.2012 року винесенні з порушенням вимог чинного законодавства.

Не погодившись з судовими рішеннями, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувані рішення, та в задоволенні адміністративного позову відмовити.

07.11.2015 Вищим адміністративним судом України, касаційне провадження за касаційною скаргою відкрито.

10.01.2018 касаційна скарга передана на розгляд судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Юрченко В.П. в порядку пункту четвертого частини першої розділу 7 «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства у редакції Закону від 03.10.2017 № 2147.

Переглянувши судові рішення в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 10.06.2011 року між ПП «Кейсар» (покупець, Україна) та фірмою «СаеsarStone» (продавець, Ізраїль) укладено Контракт № 1/IL купівлі-продажу продукції - слябів зі штучного каменю згідно специфікації (п.п. 1.1. Контракту), протягом 2011-2015 років на загальну суму 650000,00 євро, на умовах поставки CIF м. Одеса згідно ІНКОТЕРМС 2000. В червні-липні 2011 році ПП «Кейсар» отримав та оплатив товар згідно рахунків (інвойсів): № 50186 від 21.06.2011 року сляби зі штучного каменю, вагою 21400 кг., вартістю 10774,00 євро; № 50187 від 21.06.2011 року рекламні брошури, відривні блокноти, вагою 17 кг., вартістю 260,00 євро; № 50188 від 21.06.2011 року зразки сляб зі штучного каменю, вагою 410 кг., вартістю 760 євро; № 50189 від 21.06.2011 року зразки сляб зі штучного каменю, вагою 7 кг., вартістю 24,00 євро, всього вагою 21834 кг., вартістю 11818,00 євро. Товар надходив морським шляхом з порту м. Хайфа, Ізраїль в порт м. Одеси, Україна, звідки доставлявся для здійснення митного оформлення на Ягодинську митницю. Згідно договору № 01/06-2011 від 01.06.2011 року - перевезення товару по території України здійснювало ТзОВ «Галеон Форвардінг». Декларування товару здійснено декларантами ПФ «Еліт-Брок» згідно договору-доручення № 314 від 08.06.2011 року на підставі інвойсів №№ 50186, 50187, 50188, 50189 від 21.06.2011 року, коносамент № ZІМUНFА0346713, СМК № 04884, копія Контракту № 1 /IL від 10.06.2011 року(а.с.67-71).

07.07.2011 року митне оформлення вищевказаного товару здійснювалось Ягодинською митницею за ВМД № 205070001/2011/012465. Позивачем визначено митну вартість товару без врахування транспортних витрат по доставці товару до м. Одеса.

Відповідачем проведена невиїзна документальна перевірка дотримання вимог законодавства України з питань митної справи СП ТзОВ "Кейсар" в частині перевірки правильності визначення митної вартості товарів "поліровані сляби з штучного каменю" за ВМД № 011/12465 від 07.07.2011 року, за наслідками якої складено акт № н/0006/12/205000009/37490584 від 20.02.2012 року, на підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення № 53 від 15.03.2012 року, яким визначено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 64974,03 грн. (за основним платежем - 51979,22 грн., за штрафними санкціями - 12994,81 грн.); та № 54 від 15.03.2012 року яким визначено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 15469,63 грн. (за основним платежем - 12375,70 грн., за штрафними санкціями - 3093,93 грн.)

Перевіркою встановлено не включення фактично сплачених транспортних витрат у розмірі 8268,63 грн. до митної вартості товарів, чим порушено вимоги статті 267 Митного кодексу України, а заниження митної вартості товару.

Також судами встановлено, що 10.06.2011 року між ПП «Кейсар» (покупець, Україна) та фірмою «СаеsarStone» (продавець, Ізраїль) укладено Контракт № 1/IL купівлі-продажу продукції - слябів зі штучного каменю згідно специфікації, протягом 2011-2015 років на загальну суму 650000,00 євро, на умовах поставки CIF м. Одеса згідно ІНКОТЕРМС 2000. В червні-липні 2011 році на виконання умов контракту фірма «СаеsarStone» поставив, ПП «Кейсар», який отримав та оплатив товар згідно наступних, виданих Покупцем рахунків (інвойсів): № 50186 від 21.06.2011 року сляби зі штучного каменю, вагою 21400 кг., вартістю 10774,00 євро; № 50187 від 21.06.2011 року рекламні брошури, відривні блокноти, вагою 17 кг., вартістю 260,00 євро; № 50188 від 21.06.2011 року зразки сляб зі штучного каменю, вагою 410 кг., вартістю 760 євро; № 50189 від 21.06.2011 року зразки сляб зі штучного каменю, вагою 7 кг., вартістю 24,00 євро, всього вагою 21834 кг., вартістю 11818,00 євро.

Даний товар надходив морським шляхом з порту м. Хайфа, Ізраїль в порт м. Одеси, Україна, звідки доставлявся для здійснення митного оформлення на Ягодинську митницю. З наявного в матеріалах справи договору № 01/06-2011 від 01.06.2011 року слідує, що перевезення товару здійснювало ТзОВ «Галеон Форвардінг».

07.07.2011 року митне оформлення вищевказаного товару здійснювалось Ягодинською митницею за ВМД № 205070001/2011/012465. Позивачем було визначено митну вартість товару без врахування транспортних витрат по доставці товару до м. Одеса.

Задовольняючи позовні вимоги, суди зазначили, що митними органами Держави Ізраїль надано ряд копій інвойсів від компанії «Caesarstone» складених на англійській мові, частина документів складені на івріті та документи, які додані до супровідного листа ДМСУ від 06.12.2011 року № 20/4-11/08784 від "митних органів Держави Ізраїль" є копіями, на яких відсутні ознаки їх завірення тим органом Ізраїлю, який їх надіслав ДМСУ.

Щодо правильності визначення витрат на транспортування, суди зазначили, що відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати в редакції 2000 року термін CIF (вартість, страхування та фрахт (... назва порту призначення)) означає, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження, продавець зобов`язаний понести витрати та оплатити фрахт, необхідні для доставки товару до названого порту призначення. Суди встановили, що пунктом призначення зазначено м.Одеса.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанції щодо незаконності податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до статті 267 Митного кодексу України, - митною вартістю за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, є вартість операції, тобто ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби відповідно до частини другої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або які повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів на користь продавця та/або на користь продавця через третіх осіб, та/або на пов`язаних з продавцем осіб. Такі платежі можуть бути здійснені прямо або опосередковано шляхом переказу грошей, акредитиву, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо). Термін "ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті" стосується тільки ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов`язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються подальші витрати, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: витрати, понесені покупцем: належним чином розподілена вартість нижченаведених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на завантаження, розвантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Суди правильно зазначили, що всі надані докази суду мають бути належними та допустимими. Надані відповідачем документи є не завіреними та відсутній їх належний переклад з англійської мови та мови івріту.

Враховуючи вищенаведене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог.

Суд касаційної інстанції визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ст. 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Волинської митниці Державної фіскальної служби - залишити без задоволення, постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28.05.2012 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2015 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко

І.А. Васильєва

С.С. Пасічник ,

Судді Верховного Суду