Справа № 240/6632/19
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 року м. Житомир справа № 240/6632/19

категорія 112030100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Панкеєвої В.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним і скасувати рішення Управління Служби безпеки України в Житомирській області про відмову йому у виплаті доплати до одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням з 25 березня 2019 року інвалідності війни 2 групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби;

- зобов`язати позивача нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності 2 групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, в розмірі 300 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого Законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності, а саме 25 березня 2019 року, відповідно до Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499 "Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб", з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач проходив військову службу в Управлінні Служби безпеки України в Житомирській області, з 2006 року звільнений в запас за станом здоров`я. У 2008 році позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, отримання якої підтверджено довідкою МСЕК від 04.10.2011. В подальшому, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я 25.03.2019 позивачу встановлено другу групу інвалідності.

Позивач вважає, що має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб та порядку відповідно до чинних ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499 "Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб". Проте відповідач листом від 15.04.2019 за № 57/15/Б-120/276 відмовив у виплаті різниці одноразової грошової допомоги, та роз`яснив, що він вже скористався своїм правом та отримав грошову допомогу. Таку відмову позивач вважає протиправною та такою, що порушує його право на соціальний захист.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 06.05.2019 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач у строк та в порядку, визначеному ст.152, ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України подав відзив на позовну заяву від 28.05.2019. В обґрунтування якого вказав, що позивачу вперше встановлено 3 групу інвалідності за яку він отримав одноразову грошову допомогу. З урахуванням змін законодавства у 2017 році у позивача відсутнє право на отримання доплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною групи інвалідності у 2019 році.

Зважаючи на незначну складність справи, суд вважає за необхідне розглянути її в порядку п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до частини четвертої статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з частиною п`ятою статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено зі змісту довідки Управління Служби безпеки України в Житомирській області від 05.11.2018 №1/33-454 ОСОБА_1 в період з 04.05.1976 по 30.12.2006 проходив військову службу в КДБ УРСР, СБ України. Був звільнений з військової служби за станом здоров`я (а.с.13).

Зі змісту свідоцтва про хворобу від 16.10.2006 №314/4814 встановлено наявність захворювання та травми пов`язаних з проходженням військової служби. ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним у воєнний час (а.с.15).

За результатами первинного огляду МСЕК 10.10.2008 довідкою ЖИА №095136 позивачу встановлено третю групу інвалідності, травма пов`язана з проходженням служби (а.с.19).

Зі змісту довідки УСБУ в Житомирській області встановлено факт отримання позивачем одноразової грошової допомоги 23.12.2008 у сумі 103152,00 грн (а.с. 34).

За результатами повторного огляду на підставі довідки МСЕК від 04.10.2011 №732726 позивачу встановлено третю групу інвалідності довічно (а.с.20).

За результатами чергового огляду 03.04.2019 ОСОБА_1 на підставі довідки МСЕК Серія 12ААБ №548265 встановлено другу групу інвалідності довічно (а.с.21).

08.04.2019 позивач звернувся до УСБУ в Житомирській області із заявою, в якій просив прийняти рішення та виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням 25.03.2019 2 групи інвалідності, в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2019 року, відповідно до ст.16-2 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку № 499, з урахуванням раніше виплачених сум (а.с.16).

Листом від 15.04.2019 №57/15/Б-120/276 позивачу повідомлено, що відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" та діючого на той час Порядку, згідно з яким здійснювалось призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499, Управлінням було нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу. Тобто, позивач в повному обсязі скористався своїм правом та отримання нарахованої суми у відповідності до норм чинного законодавства. На даний час пунктом 4 статті 16-3 Закону передбачено право на отримання одноразової грошової допомоги лише в разі встановлення протягом двох років вищої групи інвалідності в більшому розмірі, з урахуванням раніше виплаченої суми (а.с.17-18).

Позивач, вважаючи вказане рішення відповідача протиправним, звернувся до суду з даним позовом з метою захисту своїх порушених прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII), який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дія даного Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісті.

Частиною першою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Тобто, вищевказаний Закон пов`язує право на отримання одноразової допомоги з настанням певних обставин, а саме: у разі загибелі, у разі встановлення інвалідності, у разі встановлення ступеня втрати працездатності.

Відповідно до частини 2 статті 16 Закону № 2011- ХІІ встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, відповідно до пункту 5 встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Разом з цим, відповідно до частини четвертої статті 16-3 цього Закону (в редакції Закону яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Окрім того, суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, яка набрала чинності 01 січня 2014 року, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві. (далі - Порядок № 975).

Згідно з пунктом 8 Порядку № 975 якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

З огляду на викладене, законодавством України передбачено право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності.

Як встановлено із матеріалів справи, правовою підставою для винесення оскаржуваної відмови є застосування відповідачем до спірних правовідносин положень абзацу другого пункту четвертого статті 16-3 Закону №2011-ХІІ та положень пункту 8 Порядку № 975.

Суд погоджується із доводами відповідача та зазначає, що згідно з пунктом 8 Порядку № 975 якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Крім того, згідно з Законом №1774-VIII від 06 грудня 2016 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" частину четверту статті 16-3 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців" було доповнено пунктом 2, яким встановлено, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 за наслідками первинного огляду з 10.10.2008 було встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з проходженням військової служби, у зв`язку з чим позивачу була виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 103152,00 гривень. Таким чином, позивач скористався своїм правом на отримання одноразової допомоги у випадку встановлення інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, передбаченим Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

З 25.03.2019 позивачу, за наслідками повторного огляду, було встановлено ІІ групу інвалідності, внаслідок травми, пов`язаної з проходженням військової служби, тобто після спливу дворічного терміну, з моменту встановлення йому 10.10.2008 ІІІ групи інвалідності.

Враховуючи вищевикладене, вищу групу інвалідності встановлено (змінено) у понад дворічний термін після встановлення первинної інвалідності. При цьому, Закон №1774-VIII набрав чинності 01 січня 2017 року, а тому як і станом на час проходження повторного огляду МСЕК, і станом на час відмови позивачу у призначенні грошової допомоги відповідачем, норма, на яку посилався відповідач як на підставу прийняття свого рішення, набула чинності та діяла більше ніж два роки.

Оскільки законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності, однак право на отримання такої допомоги обмежено законодавцем дворічним строком з моменту первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, тому суд відхиляє доводи позивача, що він набув відповідне право, оскільки між встановленням ІІІ групи інвалідності та встановленням ІІ групи інвалідності минуло більше 2-х років.

Суд наголошує, що право на отримання одноразової грошової допомоги позивач реалізував у повному обсязі ще у 2008 році.

Зміни законодавства, що полягають у встановленні дворічного обмеження між встановленням і зміною групи інвалідності прийняті з 01.01.2017, тоді як зміна інвалідності ОСОБА_1 відбулась з 25.03.2019, тобто зі сплином двохрічного терміну після набрання чинності змін у законодавстві.

За таких обставин, суд вважає, що оскільки зміна групи інвалідності відбулась після спливу дворічного строку, визначеного пунктом 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, рішення відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги позивачу є правомірним, а тому відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, як інваліду ІІ групи, з урахуванням виплаченої раніше суми одноразової грошової допомоги.

З огляду на наведене, підстави для призначення доплати одноразової грошової допомоги внаслідок зміни групи інвалідності у зв`язку з травмою, що пов`язана з виконанням обов`язків військової служби ОСОБА_1 у відповідача відсутні.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на наведене, з урахуванням встановленого факту реалізації позивачем свого права на отримання одноразової грошової допомоги, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити за безпідставністю.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , інд . код НОМЕР_1 ) відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду складено у повному обсязі: 07 серпня 2019 року.

Суддя В.А. Панкеєва