Справа № 160/3815/19
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 липня 2019 року Справа № 160/3815/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Віхрової В.С.
при секретарі судового засідання Мосесові А.Р.
представника позивача Маркіної Т.М.
представника відповідача Суріної О.С.
представника третьої особи ОСОБА_4
представника третьої особи ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Департаменту з гуманітарних питань Кам`янської міської ради до Головного управління Державної служби України з питань праці (Держпраці) у Дніпропетровській області, третя особа ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування припису, -
25.04.2019 р. Департамент з гуманітарних питань Кам`янської міської ради (надалі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Державної служби України з питань праці (Держпраці) у Дніпропетровській області (надалі - відповідач), в якій позивач просить визнати протиправним припис про усунення виявлених порушень №ДН1637/245/АВ/П від 04 квітня 2019 року Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області та скасувати його.
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Дніпропетровського окружного адміністративного суду справа 160/3815/19 передана судді Віхровій В.С.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що захід державного нагляду (контролю) у формі інспекційного відвідування не передбачений жодними законами України та положеннями міжнародного законодавства. Під час інспекційного відвідування відповідач не ознайомив позивача з правами та обов`язками, всупереч положенням ст. 10 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». В ході інспекційного відвідування 22.03.2019 р. відповідачем було витребувано у позивача (вих. від 22.03.2019 № 620/4-2) письмові пояснення. Інформація, яка містила відповіді на запитання інспектора праці, надана позивачем 26.03.2019 р. (вих. 01-15/82 від 26.03.2019 р.). У ній зазначалось, що 13.11.2017 р. працівник методичного кабінету при департаменті з гуманітарних питань міської ради Муравей І.В . подала заяву про увільнення її від роботи, як потерпілої у справах про адміністративні порушення без збереження заробітної плати 13.11.2017 з 8.00 год. по час фактичного повернення на роботу. При цьому у заяві (вхід. № 745 від 13.11.2017 р.) також зазначила і час повернення - 12.00 год. та долучила повістки з відміткою суду про час перебування у суді до 10.30, що свідчить про самовільне увільнення і подання заяви та повісток після повернення з суду. У табелі обліку використання робочого часу за листопад 2017 року 13.11.2017 р. було позначено 4 години робочого часу («4»). Це був останній день роботи ОСОБА_1 13.11.2017 вона була звільнена з займаної посади за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України. 25.02.2019 у зв`язку з аналізом питань, які з`ясовувалися в ході попередніх інспекційних відвідувань (протягом січня та лютого 2019 року), позивач вніс зміни до табелю обліку використання робочого часу ОСОБА_1 за листопад 2017 року, позначивши 13.11.2017 р. умовними символами «4/ІН», де «4»- кількість годин відпрацьованого робочого часу, а «ІН» - інший невідпрацьований час, передбачений законодавством, протягом 1-го дня у кількості 4 годин. 28.02.2019 р. ОСОБА_1 було донараховано середній заробіток за 4 години невідпрацьованого часу (позначка «ІН») та в цей же день перераховано ПриватБанку для виплати 110,77 грн. Усі нараховані ОСОБА_1 на момент звільнення (13.11.2017 р.) суми були 13.11.2017 перераховані ПриватБанку для зарахування на її розрахунковий рахунок та видана трудова книжка. Згідно відмітки у відомості розподілу коштів належні ОСОБА_1 при звільненні кошти були зараховані ПриватБанком на її розрахунковий рахунок 14.11.2017 р. При звільненні та проведенні остаточного розрахунку ОСОБА_1 будь-яких вимог щодо розміру сплачених їй сум не висувала. Нарахування додаткових сум (у зв`язку з явкою до суду) було здійснено значно пізніше і відразу сплачено - 28.02.2019 р. Сплата цих сум не у день звільнення була зумовлена тим, що при поданні заяви про увільнення від роботи у зв`язку з явкою до суду у справі про адміністративне правопорушення (вх.№745 від 13.11.2017 р.), ОСОБА_1 просила увільнити її від роботи без збереження заробітної плати. Таким чином, оскільки на момент звільнення ніяких нарахованих, але не сплачених працівникові сум не існувало, то вважаємо, що підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, як передбачено частиною 1 статті 117 КЗпП України, відсутні.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.04.2019 р. у задоволені заяви про забезпечення позову відмовлено.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.04.2019 р. відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 15.05.2019 р. о 10:50 год.
У відповідності до ч.1 ст.173 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) підготовку справи до судового розгляду здійснює суддя адміністративного суду, який відкрив провадження в адміністративній справі.
Стаття 174 КАС України визначає, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 251 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів.
Згідно положень ст.ст.175, 182 КАС України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; позивачу, іншим відповідачам, третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів. У строк, встановлений судом, позивач має право подати відповідь на відзив, а відповідач - заперечення.
Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (ст.192 КАС України).
У підготовче судове засідання 15.05.2019 р. прибули уповноважені представники сторін.
Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, згідно якого повідомляє, що ним було проведено інспекційне відвідування в межах наданих повноважень, в ході якого виявлені порушення вимог трудового законодавства та видано припис про усунення порушень.
Для підготовки представником позивача відповіді на відзив, розгляд справи відкладено до 10:30 год. 29.05.2019 р.
20.05.2019 р. засобами електронного зв`язку та 22.05.2019 р. через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої наполягає на позиції, що інспекційне відвідування як форма державного нагляду контролю будь-яким законом не передбачена.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.05.2019 р. залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору по адміністративній справі №160/3815/19 - ОСОБА_1 (надалі третя особа 1).
У підготовче судове засідання 29.05.2019 р. прибули уповноважені представники сторін та третьої особи. Для надання додаткових доказів по справі, судове засідання відкладено до 11:20 год. 03.06.2019 р.
У підготовче судове засідання 03.06.2019 р. прибули уповноважені представники сторін, третя особа та її представник.
Третьої особою надані письмові пояснення по справі, згідно яких повідомлено суд про незгоду з позовними вимогами через те, що позивач мав виплатити середній заробіток за години робочого часу перебування в суді, проте умисно цього не виконував. Також ОСОБА_1 повідомила про обставини її незаконного звільнення та звернення до органів охорони праці з даного приводу.
Позивачем надані додаткові докази по справі.
У зв`язку із необхідність надання представником позивача заперечень на пояснення третьої особи, судове засідання відкладено до 10:50 год. 19.06.2019 р.
18.06.2019 р. засобами електронного зв`язку суду від позивача надійшла відповідь на пояснення третьої особи, згідно якого позивач повідомляє про обставини, які передували звільненню працівника ОСОБА_1 .
У підготовче судове засідання 19.06.2019 р. прибули уповноважені представники сторін та третьої особи.
Представником позивача повторно надано відповідь на пояснення третьої особи аналогічного змісту.
Представником третьої особи надано заперечення до відповіді на пояснення третьої особи, згідно якого третя особа наполягає на тому, що позивачем протиправно не було нараховано середній заробіток за 13.11.2017 р.
Судом ухвалено закрити підготовче провадження та перейти до розгляду справи по суті 17.07.2019 р. об 11:20 год.
У судове засідання 17.07.2019 р. прибули уповноважені представники сторін та третьої особи.
Представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягав, просив позовні вимоги задовольнити.
Представник відповідача та представники третьої особи проти заявленого позову заперечували у повному обсязі.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні письмові докази, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
За результатами інспекційного відвідування був складений Акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю від 26.03.2019 р. №ДН-1637/245/АВ (надалі - Акт інспекційного відвідування).
Актом інспекційного відвідування зафіксовані порушення позивачем ч.4 ст. 115 КЗпП, ст. 21 Закону України «Про відпустки», ч.1 ст. 116 КЗпП, ч. 1 ст.117 КЗпП.
За результатами інспекційного відвідування винесено припис про усунення виявлених порушень № ДН1637/245/АВ/П від 04.04.2019 р., яким позивача зобов`язано у строк не пізніше 15.04.2019 р. письмово проінформувати управління з питань праці про усунення порушення, надалі вимог чинного законодавства дотримуватись - постійно.
Отже, предметом дослідження у даній справі є правомірність припису про усунення порушень, складеного за наслідками проведеного інспекційного відвідування позивача, в ході якого встановлені порушення вимог трудового законодавства, зафіксовані у Акті інспекційного відвідування.
Щодо процедури проведення інспекційного відвідування.
Відповідно до частини 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Відповідно до статті 259 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України), державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України № 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року (надалі - Закон №877).
Дія цього Закону поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, як зазначено в ч. 1 ст. 2 вказаного закону.
Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.
Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.
Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог ст. 1, ст. 3, ч.ч.1, 4, 6-8, абз. 2 ч.10, ч.13, ч.14 ст.4, ч.ч.1-4 ст.5, ч.3 ст.6, ч.1-6 ст.7 ч.10, ч.ч.13, 14 ст.4, ч.ч. 1-4 ст.5, ч. 3 ст. 6, ч.ч. 1-4 ст.7, статей 9, 10, 19, 20, 21, ч. 3 ст. 22 цього Закону.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96 затверджено Положення про Державну службу України з питань праці.
В п.1 цього Положення, зокрема, зазначено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення.
У п.2 цього Положення вказано, що Держпраці у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та Законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування) на час спірного інспекційного відвідування було визначено Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 26 квітня 2017 року (надалі - Порядок № 295).
Відповідно до п. 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі проведення інспекційних відвідувань або невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
Поняття «інспекційне відвідування» міститься, серед іншого, в Конвенції Міжнародної організації праці №81 про інспекцію праці у промисловості й торгівлі 1947 року.
Таким чином, на законодавчому рівні було визначено державний орган - Державну службу України з питань праці (Держпраці), який у відповідності до вимог Закону України «Про основні засади нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 року № 877-V та ст. 259 Кодексу законів про працю України здійснює держаний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю, в тому числі, у формі інспекційних відвідувань.
Відповідно до пп. 3 п.5 Порядку №295 інспекційні відвідування проводяться за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю.
Судом встановлено, що підставою для проведення інспекційного відвідування Департаменту з гуманітарних питань Кам`янської міської ради стало звернення працівника щодо порушення стосовно нього законодавства про працю (лист ОСОБА_1 до Державної служби з питань праці від 05.03.2019 р. №М-795/ДП, який направлений ГУ Держпраці у Дніпропетровській області листом Департаменту з питань праці від 11.03.2019 р. №1105/4/4.1-зв-19 (вх. №49/04 від 13.03.2019 р.)).
Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.
На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.
У посвідченні (направленні) на проведення заходу зазначаються:
найменування органу державного нагляду (контролю), що здійснює захід;
найменування суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід;
місцезнаходження суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу, щодо діяльності яких здійснюється захід;
номер і дата наказу (рішення, розпорядження), на виконання якого здійснюється захід;
перелік посадових осіб, які беруть участь у здійсненні заходу, із зазначенням їх посади, прізвища, ім`я та по батькові;
дата початку та дата закінчення заходу;
тип заходу (плановий або позаплановий);
форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд, інспектування тощо);
підстави для здійснення заходу;
предмет здійснення заходу;
інформація про здійснення попереднього заходу (тип заходу і строк його здійснення).
Посвідчення (направлення) є чинним лише протягом зазначеного в ньому строку здійснення заходу.
На підставі наказу №342-І від 21.03.2019 р. складено направлення на проведення інспекційного відвідування №165 від 21.03.2019 р., в якому визначено, що інспекційне відвідування буде проведено з 22.03.2019 р. по 04.04.2019 р. та під час його проведення буде здійснено контроль додержання законодавства про працю у Департаменті з гуманітарних питань Кам`янської міської ради з питань повноти, своєчасності нарахування та виплати заробітної плати, остаточного розрахунку та виплати звільненому працівникові середнього заробітку за весь час затримки виплати розрахункових коштів при звільненні по день фактичного розрахунку.
Згідно п. 8 Порядку №295 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.
Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.
Відповідно до пп. пп. 1, 3 п.11 Порядку №295 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право:
1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця;
3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення.
Відповідно до пункту 6 Порядку №295 під час підготовки до проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування інспектор праці, якщо тільки він не вважатиме, що це завдасть шкоди інспекційному відвідуванню або невиїзному інспектуванню, може одержати інформацію та/або документи, що стосуються предмета інспекційного відвідування чи невиїзного інспектування, від об`єкта відвідування, державних органів, а також шляхом проведення аналізу наявної (загальнодоступної) інформації про стан додержання законодавства про працю.
Статтею 10 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначено, що суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю), зокрема, має право: бути поінформованим про свої права та обов`язки.
Судом встановлено, що вихід за адресою об`єкта відвідування здійснювався двічі 22.03.2019 р. та 26.03.2019 р., період проведення інспекційного відвідування згідно направлення №165 від 21.03.2019 р. з 22.03.2019 р. по 04.04.2019 р. З правами та обов`язками об`єкта відвідування позивач був ознайомлений 26.03.2019 р., про що свідчить відмітка з підписом уповноваженої особи позивача на пам`ятці про права та обов`язки об`єкта відвідування. Отже, позивач був ознайомлений з правами та обов`язками об`єкта відвідування під час інспекційного відвідування.
Відповідно до п.19 Порядку №295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складається акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.
Згідно п.п.20-29 Порядку №295 Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником.
Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.
Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.
Припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.
Припис вноситься об`єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду.
У приписі зазначається строк для усунення виявлених порушень. У разі встановлення строку виконання припису більше ніж три місяці у приписі визначається графік та заплановані заходи усунення виявлених порушень з відповідним інформуванням інспектора праці згідно з визначеною у приписі періодичністю.
Припис складається у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, який проводив інспекційне відвідування або невиїзне інспектування, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником.
У разі відмови керівника чи уповноваженого представника об`єкта відвідування від підписання або за неможливості особистого вручення акта і припису акт та припис складаються у трьох примірниках.
Два примірники акта і припису не пізніше ніж протягом наступного робочого дня надсилаються об`єкту відвідування рекомендованим листом з описом документів у ньому та з повідомленням про вручення. На примірнику акта та припису, що залишаються в інспектора праці, зазначаються реквізити поштового повідомлення, яке долучається до матеріалів інспекційного відвідування та невиїзного інспектування.
У разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.
Заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.
У відповідності до п. 30 Порядку №295 припис або вимога інспектора праці можуть бути оскаржені у 10-денний строк з дати їх отримання до керівника або заступника керівника відповідного територіального органу Держпраці.
У разі незгоди з рішенням керівника або заступника керівника відповідного територіального органу Держпраці таке рішення може бути оскаржене до керівника або заступника керівника Держпраці.
Подання в установлений строк скарги тимчасово припиняє виконання припису або вимоги.
Скарга розглядається у 30-денний строк з дати її надходження, якщо інше не встановлено законом.
За результатами розгляду скарг вимоги, приписи можуть бути скасовані повністю або в окремій частині.
З матеріалів справи вбачається, що Акт інспекційного відвідування був підписаний позивачем із зауваженнями.
29.03.2019 р. позивачем були подані зауваження до Акту інспекційного відвідування.
03.04.2019 р. Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області було надано відповідь на зауваження до Акту.
Після розгляду зауважень, у відповідності до п.24 Порядку №295 відповідачем 04.04.2019 р. був складений припис про усунення порушень №ДН1637245/АВ/П.
Не погоджуючись з винесеним приписом, позивачем 12.04.2019 р. було подано скаргу, яка Рішенням Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 26.04.2019 р. залишена без задоволення.
За таких обставин, судом не встановлені процедурні порушення, допущені відповідачем під час інспекційного відвідування. Повноваження та обґрунтовані підстави для проведення ГУ Держпраці у Дніпропетровській області такого заходу підтверджені наведеними вище вимогами законодавства, чинного на час проведення інспекційного заходу.
Також, судом встановлено, що на підставі Акту інспекційного відвідування від 26.03.2019 р. №ДН1637/245/АВ, інспектором праці Волчковим О.М. складено протокол про адміністративне правопорушення №ДН-1637/245/АВ/П/ПТ, яким директора Департаменту з гуманітарних питань КМР ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.41 КУпАП.
По суті встановлених порушень.
Згідно листа директора департаменту Онищенко Т .Я. від 26.03.2019 р. №01-15/82: «13.11.2019 працівник методичного кабінету при департаменті з гуманітарних питань міської ради Муравей І .В. подала заяву про увільнення її від роботи як потерпілої у справах про адміністративні порушення без збереження заробітної плати 13.11.2017 р. з 8 години по час фактичного повернення на роботу. У заяві зазначено 12.00 год., що свідчить про самовільне увільнення і подання заяви після повернення з суду, долучила повістки.
У табелі обліку використання робочого часу за листопад 2017 року було зазначено 13.11.2017 чотири години робочого часу.
25.02.2019 р. було виявлено помилку та внесено до табелю обліку робочого часу ОСОБА_1 позначку 4/ІН.
28.02.2019 р. їй було донарахований середній заробіток за 4 години (позначка «ІН») та в цей же день виплачений 110,77 грн.
Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться у день звільнення. Усі нараховані на момент звільнення суми були виплачені ОСОБА_1 в день звільнення та видана трудова книжка. При звільненні та проведенні остаточного розрахунку ОСОБА_1 будь-яких вимог щодо розміру сплачених сум не висувала.
Нарахування додаткових сум (у зв`язку з явкою до суду) було здійснено пізніше - 28.02.2019 р. і відразу сплачено у цей же день - 28.02.2019 р.
Таким чином, оскільки на момент звільнення ніяких нарахованих, але не сплачених працівникові сум, не існувало, то позивач вважає, що підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, як передбачено ч.1 ст. 117 КЗпП України, відсутні.
Копія відкоригованого табелю обліку використання робочого часу за листопад 2017 року, копія розрахунково-платіжної відомості за лютий 2019 року, копія відомості про розподіл виплат від 28.02.2019 р., наказ про звільнення ОСОБА_1 від 13.11.2017 р., копія посадової інструкції директора департаменту від 13.10.2016 р. №999 та розпорядження міського голови від 30.06.2016 р. №205-р про його призначення.
Табелі обліку використання робочого часу за листопад 2017 року знищені відповідно до акту від 28.02.2019 р. «Про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду».
Під час інспекційного відвідування встановлено, що Департаментом не було своєчасно забезпечено передбачене ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці» покладене на роботодавця зобов`язання забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи у встановленому порядку. Однак на момент проведення інспекційного відвідування порушення усунуте.
Згідно Повісток про виклик до суду в справах про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ч.2 ст.212-3 КУпАП №№ 6144/17, 6145/17, 6157/17, 6143/17 ОСОБА_1 (у статусі потерпілої) була викликана до суду на (відповідно) 8:35, 8:30, 8:45, 8:40 год. 13.11.2017 р.
Так, згідно затвердженого директором Департаменту табелю обліку робочого часу наводяться дані щодо працівника ОСОБА_1 за листопад 2017 р. - клітинка, якою мало бути відображено відмітку про явки та неявки за числами місяця (копія табелю надана заявником, у Департаменті вказаний документ відсутній):
13 числа (понеділок) - містить показник «4», при цьому, графа 18 (яка передбачає зміст показника «відпустка без збереження заробітної плати за згодою сторін» містить показник «6/4» чим засвідчено факт не забезпечення достовірності обліку виконуваної працівником роботи внаслідок неналежного ведення табельного обліку робочого часу. Порушення усунуто 25.02.2019 р. Цією датою роботодавцем затверджено «Відкоригований табель обліку робочого часу», відповідна 13 числу клітинка має показник «4/ІН» (якою позначається інший невідпрацьований час, передбачений законодавством, у т. ч. виконання державних і громадських обов`язків).
Заробітна плата працівнику ОСОБА_1 за весь час щорічної відпустки було виплачено пізніше ніж за три дні до початку відпустки.
У зв`язку з дослідженням виконання вимог статті 115 КЗпП Департаментом (листом від 26.03.2019 р. №01-15/83) надано інформацію щодо періодів роботи та періодів відпусток ОСОБА_1 , копію розрахунково-платіжної відомості за листопад 2017 року, копії відомостей про розподіл заробітної плати за листопад 2017 року, копії платіжних доручень від 03 листопада 2017 року № 134 та від 09 листопада 2017 року № 138, копії наказів 28.08.2017 р. №750-к/тм та від 31.10.2017 р. №983-к/тм.
Згідно наказів від 28.08.2017 р. № 750-к/тм та від 31.10.2017 р. № 983-к/тм «Про надання відпустки ОСОБА_1 » працівнику ОСОБА_1 з 12.09.2017 р. по 02.11.2017 р. 03.11.2017 по 12.11.2017 надано відпустку.
При цьому, згідно відомостей розподілу заробітної плати від 12.09.2017 р. № 170912СТ514929 (сума 2546,62 грн.) та від 16.09.2017 р. № 170913СТ523687 (сума 4510,57 грн.) заробітна плата працівнику ОСОБА_1 за весь час щорічної відпустки згідно наказу № 750-к/тм виплачено пізніше ніж за три дні до початку відпустки, чим порушено вимоги ч. 4 ст. 115 КЗпП.
Аналогічне порушення мало місце і за наказом № 983-к/тм, виплату за яким проведено 06.11.2017 (відомість розподілу заробітної плати від 06.11.2017 р. № 171103СТ357891).
Наказом від 13.11.2017 р. № 1525-к/тр ОСОБА_1 звільнено з 13.11.2017 р. Згідно відомості розподілу заробітної плати від 14.11.2017 р. № 171114СТ490108 - кінцевий розрахунок проведено 14.11.2017 р.
Отже, Департаментом порушено вимоги частини 1 статті 116 КЗпП, а саме остаточний розрахунок працівнику виплачується не в день звільнення.
Департаментом порушено вимоги частини 1 статті 117 КЗпП, а саме заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку не нараховується та не виплачується.
Мали місце порушення вимог ч. 1 ст. 119 КЗпП, якою передбачені гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків.
Вказаною нормою визначено, що на час виконання державних або обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватися у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.
Вказане порушення було усунуте 28.02.2019 р. шляхом виплати за відомістю розподілу виплат від 28.02.2019 р. №190228СТ493814, передбачених ч. 1 ст. 119 КЗпП та ч.2 КУпАП коштів.
Таким чином, інспекційним відвідуванням встановлено, що 14.11.2017 р. при здійсненні кінцевого розрахунку з колишнім працівником ОСОБА_1 , звільненої 13.11.2017 р. з займаної посади, до складу виплаченої суми не увійшла сума середнього заробітку за 13.11.2017 р. (день, коли вона виконувала свій громадський обов`язок, - приймала участь у судовому засіданні в якості потерпілої по справі).
Саме це порушення полягло в основу оскаржуваного припису.
З даного приводу суд зазначає наступне.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебувала на посаді завідувача психолого-медико-педагогічної консультації управління освіти і науки міської ради з 03.09.2007 р.
13.11.2017 р. ОСОБА_1 за викликом Заводського суду м.Дніпродзержинськь приймала участь у судовому засіданні як потерпіла особа стосовно скоєння адміністративного правопорушення директором Департаменту з гуманітарних питань Кам`янської міської ради Онищенко Т.Я. , що підтверджується повістками, постановою суду, які знаходяться в матеріалах справи. За підсумками розгляду 4 протоколів, складених Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини, директор департаменту була визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення та застосовано штраф.
13.11.2017 р. ОСОБА_1 звільнено з посади завідувача міської психолого-медико-педагогічної консультації Департаменту з гуманітарних питань Кам`янської міської ради за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП згідно Наказу №1525-к/тр.
Пунктом 2 Наказу головному бухгалтеру централізованої бухгалтерії при Департаменті з гуманітарних питань міської ради Чуднівець Н.А. доручено здійснити виплату всіх сум, що належать при звільненні, в тому числі компенсацію за 4 к.д. невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 22.10.2012 р. по 20.01.2013 р. та вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку.
Згідно умов п.1 ч.1 ст.40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Відповідно до ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.
Так, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Згідно ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.
Структура заробітної плати визначена у ст.2 Закону України «Про оплату праці».
Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.
Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Згідно ст. 12 Закону України «Про оплату праці» норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов`язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров`я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв`язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.
Норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України, ст. ст. 1, 12 Закону України «Про оплату праці» (справа № 1-13/2013), аналізуючи положення трудового законодавства в контексті конституційного звернення, Конституційний Суд України виходив з того, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків..
Отже, звільнення ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП мало наслідком проведення виплати усіх сум, що належать при звільненні у день звільнення, - 13.11.2017 р.
Судом встановлено, що кінцевий розрахунок проведений на наступний день після звільнення, - 14.11.2017 р.
Разом з тим, Наказом №1524-к/тр від 13.11.2017 р. ОСОБА_1 було увільнено від роботи 13.11.2017 р. з 08:00 год. до 12:00 год. на час участі у справі про адміністративне правопорушення. Підстава: заява ОСОБА_1 (вх.від 13.11.2017 р. №745).
Згідно ст. 119 КЗпП на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватися у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.
Суд звертає увагу, що даний Наказ №1524-к/тр від 13.11.2017 р. не містить посилань на увільнення ОСОБА_1 у цей день без збереження заробітної плати.
Крім того, відповідної позначки у табелі робочого часу позивачем проставлено не було.
Обставина перебування ОСОБА_1 в якості потерпілої у справі про адміністративне правопорушення в судовому засіданні 13.11.2017 р. сторонами по справі не спростовується.
Отже, в силу прямої вказівки закону, незважаючи на подану заяву працівником, роботодавцем мала бути проведена оплата за 13.11.2017 р. у складі всіх належних сум при звільненні ОСОБА_1 .
За таких обставин, доводи, якими позивач пояснює свої позовні вимоги, жодним чином не обґрунтовують та не спростовують фактичне проведення виплати спірної суми колишньому працівнику через півтора роки після його звільнення, тоді як закон містить імперативну норму відносно виплати усіх належних сум у день звільнення. Порушення цієї норми закону тягне за собою відповідальність, передбачену ст. 41 КУпАП.
Решта доводів позивача висновків суду по суті спору не спростовують.
Згідно із ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, правомірність оскаржуваного рішення перед судом доведена.
При цьому судом враховано, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Оскільки під час розгляду справи судом встановлена правомірність дій та рішень відповідача за результатами інспекційного відвідування та правомірність висновків органу владних повноважень про порушення позивачем норм чинного законодавства про працю, суд вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають.
Розподіл судових витрат в порядку ст. 139 КАС України, за результатами розгляду даної справи, не здійснюється.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 9, 11, 14, 72, 73, 77, 90, 139, 241, 250 КАС України, суд, -
У задоволенні позовної заяви Департаменту з гуманітарних питань Кам`янської міської ради до Головного управління Державної служби України з питань праці (Держпраці) у Дніпропетровській області, третя особа ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування припису, - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 26 липня 2019 року.

Суддя (підпис) Рішення не набрало законної сили 26.07.19 Суддя Згідно з оригіналом Помічник судді В.С. Віхрова В.С. Віхрова Ю.Ю. Ковтун