Справа № 425/2881/16-а
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2019-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

08 серпня 2019 року

Київ

справа №425/2881/16-а

адміністративне провадження №К/9901/44580/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Бучик А.Ю.,

суддів: Рибачука А.І., Тацій Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Рубіжному Луганської області на постанову Рубіжанського міського суду Луганської області в складі судді Овчаренка О.Л. від 17.10.2016 постанову Донецького апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Казначеєва Е.Г., Васильєвої І.А., Жаботинської С.В. від 14.12.2016 у справі №425/2881/16-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Рубіжному Луганської області про зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати рішення Управління Пенсійного фонду України в місті Рубіжне Луганської області про відмову в призначенні пенсії неправомірним та скасувати його; зобов`язати відповідача призначити та виплатити пенсію з дня надання заяви; стягнути з відповідача на її користь судовий збір.

Постановою Рубіжанського міського суду Луганської області від 17 жовтня 2016 року позовні вимоги задоволено. Суд першої інстанції визнав неправомірним та скасував розпорядження Управління Пенсійного фонду України в м.Рубіжному Луганської області № 36 від 02.09.2016 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, зобов`язав Управління пенсійного фонду України в м.Рубіжному Луганської області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком з 26.08.2016.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року постанову Рубіжанського міського суду Луганської області від 17 жовтня 2016 р. у справі № 425/2881/16-а скасовано.

Прийнято нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано неправомірним та скасовано розпорядження Управління пенсійного фонду України в м.Рубіжному Луганської області №36 від 02.09.2016 р. про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Рубіжному Луганської області розглянути подану ОСОБА_1 заяву про призначення пенсії за віком з прийняттям відповідного рішення.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить судові рішення скасувати. Відповідач в своїй касаційній скарзі просить ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування касаційної скарги зазначив, що позивачу пенсія не призначалась. Постійне місце проживання - Ізраїль, отже, позивач не відноситься до осіб, на яких розповсюджується застосування рішення Конституційного суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009. Вказує про відсутність міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення між Україною та державою Ізраїль, який передбачав би інші умови призначення та виплати пенсії. Також, апелянтом зазначено, що позивачем в порушення Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1) (далі - Порядок № 22-1), не було надано до заяви про призначення пенсії оригінали документів про стаж, вік, заробітну плату, а також документ про місце проживання або реєстрації особи в м. Рубіжному Луганської області.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційні скарги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією її паспорту громадянина України для виїзду за кордон, виданого 18.02.1999 року.

З 1999 року постійним місцем проживання позивача є місто Хайфа у Ізраїлі. До виїзду до Ізраїлю в 1999 році позивач постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

26 серпня 2016 року позивач звернулася до Управління Пенсійного фонду України в місті Рубіжному Луганської області з заявою в якій просила прийняти документи на призначення пенсії за віком. До заяви позивачем було додано: заяву про призначення пенсії за віком за формою, встановленою Порядком №22-1 від 26 серпня 2016 року, паспорт, трудову книжку, ідентифікаційний код .

Розпорядженням Управління Пенсійного фонду України в місті Рубіжному Луганської області від 02 вересня 2016 року № 36 відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 згідно заяви від 26 серпня 2016 року у зв`язку з порушеннями норм п.1.1 та п.2.1 Порядку №22-1 в частині підтвердження проживання (реєстрації) в м. Рубіжному.

Управління Пенсійного фонду України в місті Рубіжному Луганської області листом від 05 вересня 2016 року № 115/Н-14 повідомило позивача щодо відсутності законних підстав для прийняття заяви та призначення пенсії за віком. Відмова обґрунтована тим, що відповідно до п. 1.1 Порядку № 22-1, заява про призначення пенсії подається заявником особисто за місцем проживання (реєстрації). Згідно п. 2.1 Порядку № 22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додається, зокрема, документи про місце проживання (реєстрації) особи. Згідно п. 2.22 Порядку № 22-1, за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання. Відповідно до наданих позивачем документів, постійне місце проживання є країна Ізраїль, на території України позивач не має реєстрації.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем були надані всі належні документи на призначення пенсії, право позивача як громадянина України на призначення пенсії за віком не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні та відсутністю на даний час механізму виплати пенсій громадянам, які проживають у країнах, з якими не укладено міждержавних договорів щодо пенсійного забезпечення.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та задовольняючи позов частково, апеляційний суд виходив з того, що оскільки рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії ґрунтувалось виключно на ненаданні документу який підтверджує місце проживання (реєстрації) позивача в м. Рубіжному є протиправним, а тому після скасування рішення відповідач зобов`язаний повторно розглянути заяву позивача і прийняти рішення з урахуванням наведених вище висновків, положень Закону № 1058 та Порядку № 22-1.

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В статті 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Частиною третьою статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Виходячи з наведених законодавчих норм позивач, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція Україні та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Пунктом 2.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання (пункт 2.22 Порядку).

Відповідно до статті 5 Закону України від 18 січня 2001 року № 2235-III «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Отже, виходячи із правової та соціальної природи пенсійного забезпечення, право громадянина на призначення йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність відмови відповідача у реалізації конституційного права позивача на пенсійне забезпечення з підстав ненадання документу, що підтверджує фактичне проживання, оскільки до заяви про призначення пенсії за віком, представником позивача була надана копія паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Статтею 44 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу ПФУ або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням ПФУ за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

Частиною п`ятою статті 45 цього Закону визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

На виконання названих норм Закону № 1058-IV Правлінням Пенсійного фонду затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 1 Порядку заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

У пункті 7 Порядку міститься перелік документів, необхідних для призначення пенсії.

Згідно з пунктом 30 Порядку документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, засвідчених у нотаріальному порядку або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі, якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, подається копія з неї, засвідчена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

При прийманні документів орган, що призначає пенсію:

а) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

б) здійснює попередню правову експертизу змісту і належного оформлення представлених документів;

в) перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження (пункт 38 Порядку).

Не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до ПФУ (пункт 39 Порядку).

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що особа, яка проживає за кордоном, має право на призначення пенсії, реалізація якого повинна здійснюватись у встановленому національним законодавством порядку, визначеному, зокрема, у Законі № 1058-IV і затвердженому на виконання його положень Порядку №22-1.

При цьому, як вже зазначалось вище призначення та отримання пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні, оскільки держава, відповідно, зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про скасування розпорядження № 36 від 02.09.2016 про зобов"язання відповідача як уповноваженого органу для призначення (перерахунку) пенсії, до компетенції якого і входить розгляд документів, розглянути подану ОСОБА_1 заяву про призначення пенсії за віком з прийняттям відповідного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій

Керуючись ст.ст. 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Рубіжному Луганської області залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий А.Ю. Бучик

Судді А.І. Рибачук

Л.В. Тацій