Справа № 420/6137/18
Суддя: Балан Я. В.
Дата ухвалення: 2019-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6137/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2019 року м. Одеса

У залі судових засідань № 11

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Балан Я.В.,

при секретарі судового засідання - Довгальової Г.Г.,

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Васильєв І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області, про визнання протиправним та нечинним рішення,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області, про:

визнання протиправним та нечинним рішення Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області №331/1 від 28 вересня 2018 року, двадцять дев`ятої сесії сільської ради VІІ скликання, про скасування рішення «Про затвердження тимчасового порядку про надання в оренду нерозподілених пайових залишків, не витребуваних паїв, не успадкованих земельних ділянок та земель колективної власності, що належать членам бивших КСП для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» №88 від 12.10.2017 року.

Адміністративний позов мотивовано наступним.

ОСОБА_1 впевнений, що скасування Бобрицькою сільською радою свого раніше прийнятого рішення №88 від 12 жовтня 2017 року, наступним своїм же рішенням №331/1 від 28 серпня 2018 року, двадцять дев`ятої сесії сільської ради VІІ скликання, без звернення до суду, являється протиправною діяльністю, оскільки такі дії суперечать порядку визначення незаконними Актів органів місцевого самоврядування встановленого частиною 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року, у відкритті провадження по адміністративній справі №420/6137/18, за позовною заявою ОСОБА_1 до Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області, про визнання незаконним та скасування рішення - відмовлено.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 , вбачалося, що позивач звернувся до суду з метою захисту своїх прав на оренду земельної ділянки, яку отримав для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та вважає, що оскаржуване рішення, шляхом скасування рішення №88 від 12.10.2017 «Про затвердження тимчасового порядку про надання в оренду нерозподілених пайових залишків, не витребуваних паїв, не успадкованих земельних ділянок та земель колективної власності, що належать членам колишніх КСП для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» створює йому перешкоди у здійсненні права користування отриманою земельною ділянкою. У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що даний спір не є публічно-правовим, а має вирішуватись за правилами цивільного судочинства.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2019 року, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року - скасовано та направлено адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області, до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Враховуючи висновки постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2019 року, спір у адміністративній справі №420/6137/18 має ознаки публічно-правового, який належить розглядати саме адміністративним судом.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року, вищезгадану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження по справі.

Бобрицькою сільською радою Любашівського району Одеської області, на виконання ухвали суду, опубліковано оголошення у друкованому виданні «Хлібороб» про оскарження ОСОБА_1 рішення Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області №331/1 від 28 вересня 2018 року, двадцять дев`ятої сесії сільської ради VІІ скликання (а.с.166-169).

27 червня 2019 року, ухвалою занесеною до протоколу судового засідання, вирішено продовжити строк підготовчого провадження на тридцять днів.

08 серпня 2019 року, закрито підготовче засідання по справі та за письмовою згодою сторін призначено справу до судового розгляду по суті у день закриття підготовчого провадження по справі.

У встановлений судом строк, відповідач надав відзив (вх.№19769/19 від 03.06.2019р.) на позовну заяву (а.с.138-144).

Відзив обґрунтований наступним.

Органи місцевого самоврядування у межах своїх повноважень приймають рішення, які є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами. Крім того, органи місцевого самоврядування можуть вносити зміни та скасовувати свої рішення нормативно-правового характеру повністю або частково. Дана позиція Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області узгоджується з рішенням Конституційного Суду України по справі №1-9/2009 від 16 квітня 2009 року.

Разом з тим, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення чи вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Враховуючи, що Бобрицька сільська рада на підставі рішення «Про затвердження тимчасового порядку про надання в оренду нерозподілених пайових залишків, не витребуваних паїв, не успадкованих земельних ділянок та земель колективної власності, що належать членам бивших КСП для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» №88 від 18.10.2017 року, не передавала в оренду жодної земельної ділянки, то до теперішнього часу не виникало жодних правовідносин, пов`язаних з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

У запереченнях на відзив (а.с.147-148), ОСОБА_1 , наголошував, що органи місцевого самоврядування мають право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до змісту оскаржуваного рішення, Бобрицька сільська рада скасувала своє попереднє рішення через його невідповідність постанові Кабінету Міністрів України №634 від 23 вересня 2014 року, тобто Конституції та законодавству України, а тому, відповідач не мав права скасовувати своє рішення без звернення до суду.

Крім того, наголошувалося, що твердження Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області, про відсутність передачі в оренду жодної земельної ділянки та не виникнення жодних правовідносин пов`язаних з реалізацією певних суб`єктних прав та охоронюваних законом інтересів - не відповідає дійсності, оскільки рішенням №143 від 28 листопада 2017 року, було затверджено Комісію по наданню в оренду земель колективної власності та даній Комісії було делеговано право від імені Бобрицької сільської ради надавати в оренду земельні ділянки.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Рішенням Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області, 17 сесії сільської ради VІІ скликання «Про затвердження Тимчасовго порядку про надання в оренду нерозподілених пайових залишків, не витребуваних паїв, не успадкованих земельних ділянок та земель колективної власності, що належать членам бивших КСП для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» №88 від 12 жовтня 2017 року, у відповідності до Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, Законів України: «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», «Про оренду землі», сільська рада вирішила, зокрема:

1. затвердити Положення про надання в оренду нерозподілених пайових залишків, не витребуваних паїв, не успадкованих земельних ділянок та земель залуження для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

2. передавати в оренду нерозподілені (пайові залишки) та не витребувані паї, не успадковані земельні ділянки, а також землі залуження для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 7 (сім) років;

3. передавати в оренду не витребувані та не успадковані земельні ділянки власників земельних часток (паїв) на строк до моменту отримання їх власниками державних актів і спадкоємцями свідоцтва на право власності на землю;

4. передавати в оренду землі залуження на строк до моменту нормативно правового врегулювання цього питання законодавством України (а.с.33-39).

Рішенням Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області, 29 сесії сільської ради VІІ скликання «Про скасування рішення Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області №88 від 12.10.2017 року, «Про затвердження Тимчасовго порядку про надання в оренду нерозподілених пайових залишків, не витребуваних паїв, не успадкованих земельних ділянок та земель колективної власності, що належать членам бувших КСП для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» №333/1 від 28 вересня 2018 року, керуючись Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок підготовки пропозицій щодо удосконалення проектів регуляторних актів, які розробляються органами місцевого самоврядування» №634 від 23 вересня 2014 року, а також враховуючи листи відповіді Державної регуляторної служби України, Любашівської районної державної адміністрації, сесія Бобрицької сільської ради вирішила скасувати рішення «Про затвердження Тимчасовго порядку про надання в оренду нерозподілених пайових залишків, не витребуваних паїв, не успадкованих земельних ділянок та земель колективної власності, що належать членам бувших КСП для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» №88 від 12 жовтня 2017 року (а.с.32).

Не погоджуючись зі скасуванням Бобрицькою сільською радою Любашівського району Одеської області рішення №88 від 12 жовтня 2017 року, вважаючи рішення №331/1 від 28 вересня 2018 року протиправним та нечинним, ОСОБА_1 , звернувся до суду з даною позовною заявою.

Суд зазначає, що предметом спору у даній справі є вирішення питання щодо правомірності дій Бобрицької сільської ради, щодо скасування раніше прийнятого рішення при прийнятті спірного Рішення №331/1 від 28.09.2018 року.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування відповідно до Конституції України визначає, згідно преамбули, Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі - Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Частиною 3 статті 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їх компетенції.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Пунктом 34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад входить вирішення відповідно до закону питань з врегулювання земельних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно зі ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Згідно з ч. 2 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Частиною 3 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради.

Згідно з ч. 10 ст. 59 Закону № 280/97-ВР акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними у судовому порядку.

Аналіз наведених положень Закону № 280/97-ВР дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавець закріпив право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб`єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну чи скасування.

Дана правова позиція підкріплена також і Рішенням Конституційного Суду України, по справі №7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року, щодо офіційного тлумачення положень зокрема, частини десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), яким визначено, що органи місцевого самоврядування мають право приймати рішення, вносити до них зміни та скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, керуючись у своїй діяльності ними та актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Стосовно визнання актів незаконними у судовому порядку, суд зазначає, що системний аналіз конституційних і законодавчих положень та положень пункту 5 статті 121, пункту 9 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України свідчить, що на прокуратуру України покладено нагляд за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами місцевого самоврядування. Закон України "Про прокуратуру", прийнятий до набуття чинності Конституцією України, є чинним у частині, що не суперечить Основному Закону України, і передбачає порядок зупинення рішень органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України. Цим Законом установлено, що при виявленні порушень закону прокурор у межах своєї компетенції має право опротестовувати акти виконавчих органів місцевих рад та вносити подання або протести на рішення місцевих рад залежно від характеру порушень. Протест прокурора приноситься до органу, який видав цей акт і зупиняє його дію, прокурору надається право звернутися із заявою до суду про визнання акта незаконним, і подача такої заяви зупиняє дію правового акта (частини перша, третя, четверта статті 21 Закону України «Про прокуратуру»).

У зв`язку з наведеним, Конституційний Суд України у рішенні по справі №7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року, дійшов висновку, що за змістом частини другої статті 144 Конституції України, частини десятої статті 59 Закону рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються прокурором у встановленому Законом України «Про прокуратуру» порядку з одночасним зверненням до суду. При цьому Конституційний Суд України зазначив, що право прокурора оскаржувати до суду рішення органів місцевого самоврядування не є абсолютним, оскільки у Конституції України закріплено, що її норми є нормами прямої дії, а отже, звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина, як і право на оскарження в суді рішень органів місцевого самоврядування гарантується безпосередньо на підставі Конституції України кожному (частина третя статті 8, частина друга статті 55).

Статтею 5 КАС України закріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Стосовно порушених прав, свобод або законних інтересів ОСОБА_1 , як умови звернення до суду з позовом про визнання незаконним (протиправним) рішення органу місцевого самоврядування, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач звернувся за захистом не прав, а своїх законних інтересів, пов`язаних із здійсненням місцевого самоврядування.

За своїм смисловим навантаженням термін «законний інтерес» є тотожним «охоронюваному законом інтересу», оскільки саме законність обумовлює надання інтересу правової охорони.

Поняття законного (охоронюваного законом) інтересу міститься в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі № 1-10/2004, згідно з яким поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 по справі №522/3665/17 вказав, що судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який має такі ознаки: має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання; пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом; є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу (на це вказує слово "її"); суб`єктом порушення позивач вважає суб`єкта владних повноважень.

Оскільки йдеться про обмеження доступу до судочинства, очевидність відсутності у позивача законного інтересу повинна бути поза межами обґрунтованого сумніву.

За приписами частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Дана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові по справі №826/14642/15 від 11 липня 2019 року.

Також, у Рішенні №7-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їх існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Отже, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Такі рішення можуть бути скасовані або змінені в судовому порядку.

Оскільки, предметом спору у даній справі, є вирішення питання щодо правомірності дій Бобрицької сільської ради, стосовно скасування раніше прийнятого рішення при прийнятті спірного Рішення №331/1 від 28.09.2018 року, суд звертає увагу, що відповідачем наголошувалося, що жодних правовідносин на підставі скасованого рішення - не виникло.

Поміж іншим, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 36 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» №1160-IV від 11.09.2003 року, регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом чи посадовою особою місцевого самоврядування, якщо наявна хоча б одна з таких обставин: відсутній аналіз регуляторного впливу; проект регуляторного акта не був оприлюднений.

У разі виявлення будь-якої з цих обставин орган чи посадова особа місцевого самоврядування має право вжити передбачених законодавством заходів для припинення виявлених порушень, у тому числі відповідно до закону скасувати або зупинити дію регуляторного акта, прийнятого з порушеннями.

З аналізу вищенаведених правових положень, суд дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування мають право на зміну та скасування власних рішень, особливо якщо відповідно до приписів цих рішень не виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 173-183, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області (66531, Одеська область, Любашівський район, село Бобрик Перший, вул. Мацієвського, буд.08, ), про визнання протиправним та нечинним рішення Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області №331/1 від 28 вересня 2018 року, двадцять дев`ятої сесії сільської ради VІІ скликання, про скасування рішення «Про затвердження тимчасового порядку про надання в оренду нерозподілених пайових залишків, не витребуваних паїв, не успадкованих земельних ділянок та земель колективної власності, що належать членам бивших КСП для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» №88 від 12.10.2017 року - відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Рішення набирає законної сили згідно статті 255 КАС України - після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду згідно статті 295 КАС України подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Одеський окружний адміністративний суд.

Повне рішення складено та підписано 12 серпня 2019 року.

Суддя Балан Я.В.

.