Справа № 638/11747/19
Суддя: Цвірюк Д. В.
Дата ухвалення: 2019-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/638/430/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2019 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого судді - Цвірюка Д.В.,

за участю секретаря - Тітової М.О.,

представників позивача - Катриченка Д.В., Грайворонської С.Є.,

відповідача - громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ,

перекладача - Хассан Махбууб Ал,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про продовження затримання іноземця з метою ідентифікації, -

встановив:

Представник Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просить продовжити термін затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації терміном на шість місяців.

В обґрунтування адміністративного позову зазначає, що 09.08.2018 року судом прийнято рішення про затримання відповідача з метою ідентифікації терміном до шести місяців з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції. 07.02.2019 року судом продовжено строки затримання відповідача з метою ідентифікації терміном на один місяць, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції; 05.03.2019 року судом продовжено строки затримання відповідача з метою ідентифікації терміном на два місяці; 04.06.2019 року судом продовжено строки затримання відповідача з метою ідентифікації терміном на два місяці. Зазначає, що адміністрацією Держприкордонслужби України у взаємодії з МЗСМ України планується проведення зустрічі Української делегації із Бенгальською Стороною у м.Дака з порядком денним щодо ідентифікації громадян Республіки Бангладеш. Бенгальська Сторона підтвердила свою згоду на відповідну зустріч, про що стало відомо з листа МЗС України від 20.05.2019 року №71/ВКЗ/16-500-33678. 22.07.2019 року на адресу прикордонного загону від Миколаївського ПТПІ надійшла анкета встановленого зразка для надання документів для в`їзду до Республіки Бангладеш, яка заповнена повторно відповідачем для уточнення його даних. 29.07.2019 року на адресу Харківського прикордонного загону надійшло роз`яснення Почесного консульства Народної Республіки Бангладеш у м.Києві від 16.05.2019 року №2917/0/2-19 щодо відсутності повноважень цього дипломатичного представництва в частині ідентифікації та документування своїх громадян. На даний час згідно рекомендацій Посольства Республіки Бангладеш у м.Варшава, для підтвердження факту затримання відповідача та отримання їм документів, які надають право перетину державного кордону України, рішення суду від 04.06.2019 року направлено до бюро перекладів Харківської торгово-промислової палати для перекладу. На отримання вказаних документів необхідний певний строк, оскільки фактично дипломатичним представництвом Республіки Бангладеш підтверджено отримання від органів Держприкордонслужби України відповідних відомостей відносно нього, за якими можливо ідентифікувати відповідача та наявність таких відомостей у державних органів Бангладеш. На даний час будь-які документи у відповідача відсутні, однак неодноразово він наголошував, що надасть документи, які посвідчують його особу.

Представники позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю.

Суд, заслухавши вступне слово сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.08.2018 року позовні вимоги Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ( ОСОБА_1) , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про затримання з метою ідентифікації - задоволено. Затримано з метою ідентифікації громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 (ОСОБА_1) , ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном до шести місяців з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2018 року апеляційну скаргу Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ( ОСОБА_1) , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено без задоволення. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.08.2018 по справі № 638/11497/18 залишено без змін.

07 лютого 2019 року Дзержинським районним судом м. Харкова прийнято рішення про продовження терміну затримання відповідача строком на один місяць.

05 березня 2019 року Дзержинським районним судом м. Харкова прийнято рішення про продовження терміну затримання відповідача строком на один місяць.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 04.06.2019 року продовжено строки затримання відповідача з метою ідентифікації терміном на два місяці.

В подальшому рішенням Дзержинського районного суду від 04.06.2019 року продовжено термін затримання відповідача з метою ідентифікації терміном на 2 місяці.

Частиною 4 ст.78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Адміністрацією Держприкордонслужби України у взаємодії з МЗСМ України планується проведення зустрічі Української делегації із Бенгальською Стороною у м.Дака з порядком денним щодо ідентифікації громадян Республіки Бангладеш, Бенгальська Сторона підтвердила свою згоду на відповідну зустріч, про що стало відомо з листа МЗС України від 20.05.2019 року №71/ВКЗ/16-500-33678.

22.07.2019 року на адресу прикордонного загону від Миколаївського ПТПІ надійшла анкета встановленого зразка для надання документів для в`їзду до Республіки Бангладеш, яка заповнена повторно відповідачем для уточнення його даних.

29.07.2019 року на адресу Харківського прикордонного загону надійшло роз`яснення Почесного консульства Народної Республіки Бангладеш у м.Києві від 16.05.2019 року №2917/0/2-19 щодо відсутності повноважень цього дипломатичного представництва в частині ідентифікації та документування своїх громадян.

На даний час згідно рекомендацій Посольства Республіки Бангладеш у м.Варшава, для підтвердження факту затримання відповідача та отримання їм документів, які надають право перетину державного кордону України, рішення суду від 04.06.2019 року направлено до бюро перекладів Харківської торгово-промислової палати для перекладу.

На отримання вказаних документів необхідний певний строк, оскільки фактично дипломатичним представництвом Республіки Бангладеш підтверджено отримання від органів Держприкордонслужби України відповідних відомостей відносно нього, за якими можливо ідентифікувати відповідача та наявність таких відомостей у державних органів Бангладеш.

Судом встановлено, що відповідач не має документів на право проживання в Україні. Наявними у справі матеріалами підтверджується, що граничний строк затримання відповідача закінчується 04.08.2019 року.

Частиною 3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч.1 ст.23 цього Закону нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Іноземці та особи без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, розміщуються у ПТПІ, відповідно до вимог статті 30 Закону та Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженою постановою КМУ від 17.07.2003 року №1110 (в редакції від 08.02.2012 року).

Відповідно до положень ст.ст.9, 29 Загальної декларації прав людини ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

У відповідних положеннях статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що:

«1. Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом:

f) "законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції».

Стаття 5 § 1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає, щоб затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції розглядалося як обґрунтовано необхідний захід, наприклад, з метою запобігти вчиненню особою злочину або втечі. У зв`язку з цим, стаття 5 § 1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає інший від статті 5 § 1 (с) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод рівень захисту: все, що вимагається відповідно до підпункту (f) - це «вжити заходів з метою депортації або екстрадиції». Відповідно, для цілей його застосування несуттєво, чи є рішення про примусове видворення обґрунтованим згідно з національним законодавством або Конвенцією (§ 112 рішення у справі "Чахал проти Сполученого Королівства", § 38 рішення у справі "Чонка проти Бельгії", § 69 рішення у справі "Насруллоєв проти Росії", § 109 рішення у справі "Солдатенко проти України").

Затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції може бути виправдане у відповідності до другої частини статті 5 § 1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод запитами від компетентних органів, навіть якщо офіційне прохання або наказ про екстрадицію не видано, оскільки такі запити можуть вважатися «заходами» в розумінні цього положення ("Х проти Швейцарії", рішення Комісії від 9 грудня 1980 року).

Згідно з ч.ч. 11, 13 ст. 289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців. Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Виходячи з правового аналізу ст. 289 КАС України можна стверджувати, що інститут продовження строку затримання застосовується адміністративним судом у разі наявності вищезазначених умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства.

Судом встановлено той факт, що відповідач не надав позивачу жодного документа, який посвідчує його особу, тому у позивача недостатньо часу для ідентифікування особи.

Пункт 2.7 Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 р. № 353/271/150 детально описує вжиття компетентними органами заходів щодо ідентифікації та документування іноземців та передбачає, що:

- у разі відсутності в іноземця документів, що посвідчують особу, територіальний орган, територіальний підрозділ ДМС, орган СБУ або орган охорони державного кордону України вживають заходів щодо їх ідентифікації та документування (запити до дипломатичних представництв або консульських установ із долученням двох кольорових фотокарток на кожну особу);

- у разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС;

- у разі відсутності відповіді від компетентних органів країни походження іноземця запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Тобто, в розумінні Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, ідентифікація іноземця та документування свідоцтвом для повернення іноземця є двома різними процедурами.

Судом встановлено, що Харківським прикордонним загоном Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України з моменту фактичного затримання відповідача 07 серпня 2018 року та Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.06.2019 року здійснювались заходи спрямовані на ідентифікацію особи відповідача, однак громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 жодним чином не сприяє у встановленні його особи.

Рекомендацією №R (2005) 7 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам «Про документи, що засвідчують особу, та документи для поїздок за кордон і боротьбу з тероризмом» визначено, - (рос.) "Идентификация личности" означает уникальную комбинацию характеристик, относящихся к каждому физическому лицу, таких как фамилия, имя, дата и место рождения, пол и физические характеристики, которая в соответствии с внутригосударственным правом или международным правом там, где это применимо, позволяет компетентным органам установить личность.

Положенням підпункту "f" п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Європейський суд з прав людини у справі "Ливада проти України" (рішення від 26 червня 2014 року) зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в не допущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод. Застосування адміністративного затримання для забезпечення доступності особи для подальшого кримінального провадження становить свавільне позбавлення свободи.

Європейський суд з прав людини у справі "Амюр проти Франції" (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі "Дугуз проти Греції"(рішення від 06 березня 2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Відповідно до ч.1 ст.289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Згідно з ч.11 ст.289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про доведеність такої умови, за якої неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, як відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації, що є підставою для продовження строку затримання. Однак з метою дотримання прав відповідача та наявності належного реагування на запити Держприкордонслужби про ідентифікацію відповідача дипломатичного представництва Республіки Бангладеш, суд вважає достатнім та необхідним строком продовження затримання з метою ідентифікації - три місяці, який слід рахувати з дати винесення рішення суду.

Враховуючи наведене в сукупності, суд вважає можливим продовжити строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 на 3 місяці, який суд вважає достатнім для отримання документів з метою ідентифікації особи.

На підставі викладеного, ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», керуючись ст.ст.6, 8, 9-11, 72-79, 241-246, 250, 289, 295, п.15.5 Перехідних положень КАС України, суд ,-

вирішив:

Адміністративний позов Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про продовження затримання іноземця з метою ідентифікації, - задовольнити частково.

Продовжити термін затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації, терміном на 3 (три) місяці.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 07.08.2019 року.

Головуючий суддя: Д.В.Цвірюк