Справа № 358/1874/18
Суддя: Потеряйко С. А.
Дата ухвалення: 2019-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 358/1874/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2019 року м.Тараща

Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого: судді Потеряйко С.А.,

за участю секретаря судових засідань: Іванченко Т.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тараща адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо рішення державного виконавця органу державної виконавчої служби стосовно виконання судового рішення у справі № 358/1358/16-а за позовом ОСОБА_1 до ліквідаційної комісії Головного управління МВС в Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що постановою Богуславського районного суду Київської області від 06.01.2017 задоволено позов ОСОБА_1 до ліквідаційної комісії Головного управління МВС в Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Згідно з постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 21.06.2018 ВП № 56645918 відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа від 08.05.2018 про зобов`язання Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області провести розрахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 та видати поновлену довідку про заробітну плату за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 р.р., враховуючи: розмір посадового окладу за роботу в районах з підвищеною радіацією; оплату праці за роботу у вихідні та святкові дні; коефіцієнт кратності за роботу в зоні небезпеки в розмірах в залежності від рівня радіації, з урахуванням нормативно-правових актів, що діяли на той час. Проте, дану постанову боржник виконав частково, а саме: не застосував коефіцієнт кратності під час розрахунку оплати праці за роботу у святкові дні (01 та 02 травня 1986 року), у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся до боржника із заявою від 27.27.2018 про необхідність виконання рішення суду в повному обсязі, на що отримав відмову, викладену в листі від 15.08.2018 № 29/К-959 без обгрунтування підстав не застосування коефіцієнта кратності під час розрахунку оплати праці за роботу у святкові дні .

З огляду на бездіяльність боржника в частині виконання рішення суду в повному обсязі ОСОБА_1 звернувся із заявою від 23.10.2018 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві з клопотанням вжити заходів щодо забезпечення належного виконання постанови Богуславського районного суду Київської області від 06.01.2017, однак із отриманої відповіді 04.12.2018 разом із постановою від 02.11.2018 ВП № 56645918, винесену державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Диких О.В. - дізнався про закінчення виконавчого провадження примусового виконання вищевказаного рішення суду.

У зв`язку із частковим виконанням постанови Богуславського районного суду Київської області від 06.01.2017 у справі за № 358/1358/16-а та закінченням виконавчого провадження примусового виконання вищевказаного рішення суду, позивач вимушений звернутися до суду за захистом його порушених прав.

В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує та просить суд його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належно, про причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою Богуславського районного суду Київської області від 06.01.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2017, задоволено позов ОСОБА_1 до ліквідаційної комісії Головного управління МВС в Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії (справа № 358/1358/16-а).

Згідно з постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 21.06.2018 ВП № 56645918 відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа від 08.05.2018 про зобов`язання Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області провести розрахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 та видати поновлену довідку про заробітну плату за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 р.р., враховуючи: розмір посадового окладу за роботу в районах з підвищеною радіацією; оплату праці за роботу у вихідні та святкові дні; коефіцієнт кратності за роботу в зоні небезпеки в розмірах в залежності від рівня радіації, з урахуванням нормативно-правових актів, що діяли на той час.

Проте, постанову державного виконавця від 21.06.2018 ВП № 56645918, а також рішення Богуславського районного суду Київської області від 06.01.2017 у справі № 358/1358/16-а боржник виконав частково, що підтверджується довідкою № 2431 від 04.07.2018 про заробітну плату, одержану ОСОБА_1 за роботу в зоні відчуження в 1986 році, надісланою листом від 16.07.2018 № 29/2195 на виконання постанови державного виконавця від 21.06.2018 ВП № 56645918, з якої вбачається, що боржник не застосував коефіцієнт кратності під час розрахунку оплати праці за роботу у святкові дні (01 та 02 травня 1986 року).

Позивач, не погодившись із вищевказаним листом, звернувся до Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області із заявою від 27.07.2018 про необхідність виконання рішення суду в повному обсязі, на що отримав відмову, яка підтверджена листом боржника від 15.08.2018 № 29/К-959 без обгрунтування підстав не застосування коефіцієнта кратності під час розрахунку оплати праці за роботу у святкові дні.

Із листа-відповіді Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 02.11.2018, на заяву ОСОБА_1 від 23.10.2018 щодо вжиття заходів забезпечення належного виконання постанови Богуславського районного суду Київської області, вбачається, що виконання виконавчого провадження з примусового виконання рішення Богуславського районного суду Київської області від 06.01.2017 у справі № 358/1358/16-а на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» закінчено.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до положень ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Частиною 2 ст. 129-1 Конституції України встановлено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України Про виконавче провадження .

Пунктами 4,5 частини 1 Статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» та пунктами 4, 5, 6 ч.1 ст.4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначені принципи діяльності органів державної виконавчої служби і засади виконавчого провадження, а саме: диспозитивності, справедливості, неупередженості, об`єктивності та обов`язковості виконання рішень.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч.5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказуванні правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 20.05.2019 (справа № 417/3668/17).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, проаналізувавши всі обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом визнання протиправної та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 02.11.2018 № 56645918 державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві Диких Олени Василівни, що, в сукупному аспекті ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень згідно ч. 1 ст. 2 КАС України та п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України, є належним ефективним захистом таких прав, свобод та інтересів Стягувача.

Згідно з ч. 2 ст. 139 КАС України, 2. При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Доказів про понесення позивачем судових витрат суду не надано.

Керуючись ст. ст. 241-247 КАС України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 02.11.2018 № 56645918 державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві Диких Олени Василівни.

Доказів про понесення позивачем судових витрат суду не надано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийС. А. Потеряйко