Справа № 120/1629/19-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

30 липня 2019 р. Справа № 120/1629/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

секретаря судового засідання: Драло В.О.

за участю представників сторін:

позивачів: ОСОБА_1 ,

відповідача: Чугаєнко К.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області

про визнання протиправними та скасування наказів

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулись ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області та просять суд:

- визнати протиправними та скасувати накази від 19.11.2018 р., прийнятих Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області, якими не надано ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, з метою подальшого передання у власність, сільськогосподарського призначення, для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 2,1540 в умовних кадастрових гектарах, на кожного із позивачів окремо, на території Сьомаківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області надати ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, з метою подальшого передання у власність, сільськогосподарського призначення, для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 2,1540 в умовних кадастрових гектарах, на кожного із позивачів окремо, на території Сьомаківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності);

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю наказів прийнятих Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області, якими не надано ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, з метою подальшого передання у власність, сільськогосподарського призначення, для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 2,1540 в умовних кадастрових гектарах, на кожного із позивачів окремо, на території Сьомаківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області. Не погоджуючись з вказаними рішеннями, позивачі звернулись з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 22.05.2019 р. позовну заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування наказів залишено без руху. Запропоновано позивачам у 5 - денний строк, з дня отримання копії ухвали, усунути недоліки позовної заяви, зазначені в мотивувальній частині ухвали суду. 30.05.2019 р. недоліки позовної заяви усунуто.

Ухвалою суду від 06.06.2019 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та визначено строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву.

В межах строку визначеного судом 26.06.2019 р. на адресу суду представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому послався на висновки Верховного Суду у постанові від 19.06.2018 року у справі №816/1920/17, вказав що у даній справі земельні ділянки надавалися на підставі договорів оренди землі у користування ОСОБА_10 , а тому саме останній має право на отримання безоплатно у власність земельну ділянку. З приводу вимоги позивача надати дозвіл, відповідач, посилаючись на позиції Верховного Суду та Європейського Суду, зазначає, що питання щодо надання дозволу є виключною компетенцією відповідача.

За таких обставин, вважає доводи позивача не обґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

У судому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представники відповідача заперечували щодо заявленого позову та просили відмовити у його задоволенні.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступне.

Позивачі звернулись до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з клопотаннями про надання їм дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, як членам СФГ «Явір», сільськогосподарського призначення, для ведення фермерського господарства, в розмірі земельної частки (паю) 2,1540 га, на кожного із них окремо, на території Сьомаківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області (за межами населеного пункту) додавши до клопотань ряд необхідних документів. Однак, відповідачем, у формі листів від 23 січня 2018 року, відмовлено в наданні дозволів позивачам. не погоджуючись із зазначеними у листах висновками, позивачі їх оскаржили в судовому порядку.

14 вересня 2018 року рішенням Вінницького окружного адміністративного суду у справі за №0240/2226/18-а позов задоволено частково. Визнано відмови Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області протиправними та зобов`язано останнього, повторно розглянути клопотання позивачів із урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, а також вирішено питання розподілу судових витрат у справі, в іншій частині позову відмовлено.

Згідно відмітки, 24 жовтня 2018 року рішення суду від 14 вересня 2018 року №0240/2226/18-а набуло законної сили.

На виконання вищевказаного судового рішення, відповідачем винесено накази від 19 листопада 2018 року, якими позивачам відмовлено у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, з метою подальшого передання у власність, сільськогосподарського призначення, для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 2,1540 в умовних кадастрових гектарах, на кожного із позивачів окремо, на території Сьомаківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області. Відмови мотивовані тим, що бажані земельні ділянки перебувають у користуванні громадянина ОСОБА_10 , на підставі Державного акту на право постійного користування землею серія НОМЕР_1 від 04.12.2000 року №43, а відтак у позивачів відсутнє право користування (власності) щодо бажаних земельних ділянок, тому останні не можуть надаватися у власність відповідно до ст. 13 Закону України «Про Фермерське господарство» та частини 5 статті 116 Земельного кодексу України, ст.32 ЗК України, у зв`язку із невідповідністю місця розташування об`єкта (земельної ділянки) вимогам законів, адже визначений на графічному матеріалі об`єкт може бути наданий виключно особі, якій раніше надавався в користування.

Не погоджуючись із зазначеними наказами, позивачі звернулись до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування та у власність встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015 року (далі - Положення № 15), Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Згідно з підпунктів 31, 50 пункту 4 Положення № 15, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи, погоджує в межах повноважень, передбачених законом, документацію із землеустрою.

Пунктом 7 Положення № 15 передбачено, що Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Оскільки спірні земельні ділянки належать до категорії земель сільськогосподарського призначення, саме до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області відноситься розгляд питання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок.

Згідно з положеннями частини сьомої статті 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно - територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 545/808/17.

Оцінюючи відмову відповідно до оскаржуваних наказів, предмет їх відповідності вимогам частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України, суд виходить наступного.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про фермерське господарство", надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Статтею 12 вказаного Закону визначено склад земель фермерського господарства. Зокрема, встановлено, що землі фермерського господарства можуть складатися із:

а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі;

б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності;

в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Частиною другою цієї ж статті визначено, що право володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.

У свою чергу, відповідно до статті 13 Закону України "Про фермерське господарство", члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки (паю).

Відтак, наведені вище норми регулюють питання щодо передачі у власність земельної ділянки, натомість, позивачі просять надати дозволу на виготовлення проектів землеустрою.

З приводу посилань відповідача на правову позицію Верховного Суду по справі №816/1920/17, то суд вважає, що вона не може бути застосована у даних правовідносинах, оскільки вони є відмінними від тих, що розглядались першим.

Так, відповідно до рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду по справі №816/1920/17 судами розглядалось спірне питання про відмову позивачу у затвердженні проекту щодо відведення земельної ділянки. Натомість, як вказано вище, позивач у даній справі звертався до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства, що на відміну від першого не є тотожними поняттями.

Суд також вказує на те, що відповідно до статті 23 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року № 561-XII право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

З набранням чинності Закону України "Про Державний земельний кадастр" від 7.07.2011 року № 3613-VI та постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру" від 17.10.2012 р. N 1051 право власності та користування на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації та оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

З 1 січня 2013 року у Земельному Кодексі України з`явилася стаття 79- 1 «Формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав», у якій уточняються (земельно-правові) ознаки земельної ділянки. Вказана стаття поділяє усі земельні ділянки в межах території України на два види: сформовані та несформовані.

Відповідно до частини зазначеної норми закону формування земельної ділянки полягає у її визначенні як об`єкта цивільних прав, зокрема, визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Однак, право приватної власності на несформовані земельні ділянки не припиняється із запровадженням ДЗК.

Тому несформовані земельні ділянки фактично є штучно вилученими із цивільного обороту до присвоєння такій ділянці кадастрового номеру та реєстрації у ДЗК.

До сформованих належать земельні ділянки, відомості (фізичні та юридичні ознаки) про які внесені до державного реєстру земель (до 1 січня 2013 р.) або до Державного земельного кадастру (після 1 січня 2013 р.), а самим земельним ділянкам присвоєний кадастровий номер.

За змістом частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року № 1952-IV із змінами та доповненнями ( надалі Закон № 1952-IV) надані наступні визначення: Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав.

На підставі частини 1 статті 4 Закону № 1952-IV право власності підлягає державній реєстрації.

В силу положень частини 3 статті 3 Закону № 1952-IV, в частині, що застосовується до спірних правовідносин, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними, якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Закон визнає право власності та інші права на земельні ділянки, які були надані у власність та користування до 2004 року. Зокрема, власники таких земельних ділянок можуть здійснювати правомочності володіння та користування такими ділянками без будь-яких обмежень. Проте вони обмежені у здійсненні правомочності розпорядження такими ділянками до повного їх сформування - внесення відомостей про них до Державного земельного кадастру та присвоєння кадастрового номера. Водночас власники несформованих земельних ділянок мають право на захист у випадку порушення належного їм права власності на такі ділянки відповідно до закону та можуть задіяти весь передбачений набір способів цивільно-правового захисту.

Так, право постійного користування, відповідно до Акту на право постійного користування, зареєстроване за фізичною особою - ОСОБА_10 , який є головою СФГ «Явір». При цьому, СФГ «Явір» є юридичною особою, зареєстрованою у Державному реєстрі юридичних осіб. Зважаючи на це, СФГ «Явір» є самостійним суб`єктом правовідносин, у тому числі земельних, і може розпоряджатися належним йому майном (включаючи земельні ділянки).

Наведений вище Акт виданий у відповідності до статті 5 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року, № 561-XII, Постанови Верховної Ради України від 18.12.1990 № 563-ХІІ «Про земельну реформу» та на підставі Указів Президента України у сфері земельної реформи.

Відповідно до частини 1 статті 125 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року, № 2768-III право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою відповідно до статті 126 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року № 2768-III є державний акт. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 5 Земельного Кодексу України від 18.12.1990 року № 561-XII суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників.

Указом Президента України від 10.11.1994 № 666/94 "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» установлено, що приватизація земель, які перебувають у користуванні і сільськогосподарських підприємств і організацій, є невідкладним першочерговим заходом у здійснені земельної реформи в Україні. Передачу земель у колективну та приватну власність для виробництва сільськогосподарської продукції проводити на добровільних засадах , виходячи із того, що земля повинна належати тим, хто її обробляє.

Рекомендовано місцевим радам народних депутатів за участю Державного комітету України по земельних ресурсах ужити заходів щодо прискорення передачі відповідно до земельного законодавства безплатно у колективну власність землі колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, трудові колективи яких виявили бажання одержати землю у власність.

Указом Президента України від 08.08.1995 року №720 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємства, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарського акціонерного товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, трудові колективи яких виявили бажання одержати землю у власність.

При паюванні земель передбачено визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Відповідно до частини 1 статі 7, частини 3 статі 8 Закону України від 14 лютого 1992 року №2114-ХІІ «Про колективне сільськогосподарське підприємство» об`єктом права власні підприємства є, зокрема земля. Право власності підприємства охороняється законом. Належне йому майно може бути передано державним, кооперативним та іншим підприємства, організаціям і громадянам за рішенням загальних зборів.

Розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) ( частина 1 статті 9 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05.06.2003 року № 899-IV.

Як слідує із протоколу № 2 Загальних зборів членів СФГ "Явір" від 12.10.2017 року, вирішено надати позивачам дозвіл на відведення земельної ділянки розташованої на території Сьомаківської сільської ради, яка виділена засновнику СФГ "Явір" ОСОБА_10 на праві постійного користування у відповідності до Державного Акту на право постійного користування землею, для ведення селянського фермерського господарства, для передачі їм безоплатно у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення в розмірі земельної частки (паю), розмір якої у відповідності із довідкою Сьомаківської сільської ради становить 2,1540 га.

Також судом враховано, що положеннями частини 6 статті 118 ЗК України, передбачена необхідність надання документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі, у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства.

Факт того, що позивачі є членами СФГ "Явір", в силу визначеної Законом України "Про фермерське господарство" мети створення такого господарства, підтверджує наявність у них досвіду роботи у сільському господарстві.

До того ж, факт того, що позивачі є членами фермерського господарства СФГ "Явір" відповідачем не заперечувався.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до ст. 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до ст. 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 13.12.2016 року у справі № 815/5987/14 та Верховного Суду від 27.02.2018 року у справі № 545/808/17 та постанові від 28.11.2018 року у справі № П/811/601/18.

За сукупністю наведених обставин, суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваних наказів, винесених Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області.

Оцінюючи оскаржувані накази, суд керується нормами частини другої статті 2 КАС України, в силу якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, критерій прийняття рішень, вчинення (невчинення) дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України - за змістом випливає з принципу законності, що закріплений у частині другій статті 19 Конституції України: "Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України".

"На підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень:

- має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України;

- зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії - відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.

В свою чергу, як видно зі змісту оскаржуваного наказу, відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою не ґрунтується на нормах закону, відтак є протиправною та, відповідно, підлягає скасуванню.

Що ж до позовних вимог в частині зобов`язання відповідача надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, то суд зазначає наступне.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Суд вважає за необхідне зазначити, що матеріали справи свідчать про відсутність наміру суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством, з урахуванням позиції суду, оскільки відповідач повторно позивачу відмовив у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав, не визначених частиною 7 статті 118 ЗК України, приписи вказаного судового рішення проігнорував.

Оскільки процес надання позивачу відмов у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з формальних підстав без прийняття відповідного владного управлінського рішення може бути досить тривалим, на що вказує протиправна поведінка відповідача, який на виконання судових рішень повторно допустив аналогічні порушення прав позивача, то в даному випадку належним способом захисту порушеного права є саме зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області надати дозволи позивачам на розроблення проекту землеустрою.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до статті 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам передбачає визначену земельно-правову процедуру, яка включає такі послідовні стадії:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення.

Аналіз наведених норм права, якими врегульовано процедуру безоплатного отримання земельних ділянок, свідчить про те, що всі дії відповідних суб`єктів земельно-правової процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність.

Визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого «земельного» питання. У світлі вимог частини другої статті 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим.

За такого правового регулювання суд вважає, що відмова органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою фактично створює перешкоди для подальшого позитивного вирішення питання на користь особи, яка замовила і розробила проект землеустрою всупереч відмові у наданні такого дозволу, а тому може бути предметом судового оскарження.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 16.05.2019 року у справі №812/1312/18.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про встановлення строку виконання рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Тобто, з метою забезпечення повного, правильного і своєчасного виконання рішення суду передбачено повноваження адміністративного суду щодо здійснення контролю за його виконанням.

Керуючись наданим правом, а не обов`язком, суд, за наслідками встановлених обставин та досліджених доказів, не вбачає підстав для встановлення судового контролю шляхом надання строку виконання рішення суду відповідачем, з урахування чого, заявлена вимога задоволенню не підлягає.

Стосовно вимоги про ухвалення окремої ухвали в зв`язку з порушенням вимог закону відповідачем суд зазначає.

Так, ч. 1 ст. 249 КАС України передбачено, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Керуючись наданим правом, а не обов`язком, суд, за наслідками встановлених обставин та досліджених доказів, не вбачає підстав для прийняття окремої ухвали, з урахування чого, заявлена вимога задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, на користь позивача, слід стягнути понесені судові витрати в даній адміністративній справі.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати накази від 19 листопада 2018 року №2-15547/15-18-СГ, №2-15549/15-18-СГ, №2-15543/15-18-СГ, №2-15545/15-18-СГ, №2-15548/15-18-СГ, №2-15550/15-18-СГ, №2-15544/15-18-СГ, №2-15551/15-18-СГ, видані Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області, яким відмовлено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у наданні дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, з метою подальшого передання у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 2,1540 в умовних кадастрових гектарах на території Сьомаківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності).

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, 21027, ) надати ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з метою подальшого передання у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 2,1540 в умовних кадастрових гектарах на території Сьомаківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, як члену СФГ "Явір" (за межами населеного пункту, державної форми власності).

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, 21027, ) надати ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з метою подальшого передання у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 2,1540 в умовних кадастрових гектарах на території Сьомаківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, як члену СФГ "Явір" (за межами населеного пункту, державної форми власності).

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, 21027, ) надати ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з метою подальшого передання у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 2,1540 в умовних кадастрових гектарах на території Сьомаківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, як члену СФГ "Явір" (за межами населеного пункту, державної форми власності).

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, 21027, ) надати ОСОБА_5 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ) дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з метою подальшого передання у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 2,1540 в умовних кадастрових гектарах на території Сьомаківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, як члену СФГ "Явір" (за межами населеного пункту, державної форми власності).

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, 21027, ) надати ОСОБА_6 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 ) дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з метою подальшого передання у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 2,1540 в умовних кадастрових гектарах на території Сьомаківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, як члену СФГ "Явір" (за межами населеного пункту, державної форми власності).

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, 21027, ) надати ОСОБА_7 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_7 ) дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з метою подальшого передання у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 2,1540 в умовних кадастрових гектарах на території Сьомаківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, як члену СФГ "Явір" (за межами населеного пункту, державної форми власності).

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, 21027, ) надати ОСОБА_8 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_8 ) дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з метою подальшого передання у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 2,1540 в умовних кадастрових гектарах на території Сьомаківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, як члену СФГ "Явір" (за межами населеного пункту, державної форми власності).

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, 21027, ) надати ОСОБА_9 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_9 ) дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з метою подальшого передання у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 2,1540 в умовних кадастрових гектарах на території Сьомаківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, як члену СФГ "Явір" (за межами населеного пункту, державної форми власності).

Стягнути на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, 21027, ) сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, 21027, ) сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, 21027, ) сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_5 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, 21027, ) сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_6 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, 21027, ) сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_7 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_7 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, 21027, ) сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_8 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_8 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, 21027, ) сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_9 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_9 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, 21027, ) сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачі:

- ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

- ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 );

- ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 );

- ОСОБА_5 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 );

- ОСОБА_6 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 );

- ОСОБА_7 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_7 );

- ОСОБА_8 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_8 );

- ОСОБА_9 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_9 )

Відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, 21027, )

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом Суддя Секретар