Справа № 520/6499/19
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

07 серпня 2019 р. № 520/6499/19

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Мельников Р.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій (бездіяльності) протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати дії (бездіяльність) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка полягає у нарахуванні та виплаті пенсії по інвалідності ОСОБА_1 з 01.11.2006 року з грошового забезпечення без урахування індексації - протиправними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 , пенсію з 01.11.2006 року та довічно (в розмірі обчисленому з 80% грошового забезпечення) з урахуванням індексації, здійснити виплату суми перерахунку, починаючи з 01.11.2006 року;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати в установлений судом термін, з моменту набрання рішенням законної сили, звіт про виконання рішення суду (ст. 382 КАС України).

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що він проходив військову службу в органах внутрішніх справ та з 2005 року йому була призначена пенсія відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та з 01.11.2006 року встановлена ІІ група інвалідності. Позивачем вказано, що 24.05.2019 року він звернувся до відповідача із заявою, в якій просив перерахувати та виплати ті суми індексації, яки не були враховані в складі його грошового забезпечення для розрахунку пенсії з 2005 року по 2019 рік включно. Однак, відповідач листом від 26.06.2019 року відмовив в повному обсязі виконати його вимогу. На думку позивача, зазначене рішення є протиправним. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 05.07.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

Представником відповідача через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що пенсію позивачу було призначено управлінням МВС України в Харківській області: з 26.09.2005 року - за вислугу років, з 01.11.2006 року - по інвалідності. В подальшому, у зв`язку зі змінами законодавства пенсійна справа позивача №28598 була передана до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та 01.01.2007 року 7 позивач перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії по інвалідності ІІ групи. Так представником відповідача вказано, що в матеріалах переданої до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області пенсійної справи № 28598 відсутні будь-які фінансові документи, зокрема грошовий атестат, на підставі яких управлінням МВСУ в Харківській області визначалися склад та розмір грошового забезпечення позивача для призначення пенсії. Зазначених документів не було надано і позивачем. При цьому, пенсія позивачу виплачувалась відповідачем в розмірі, обчисленому з грошового забезпечення, визначеного управлінням МВС України в Харківській області, а відповідачем з 01.11.2006 року нарахування та виплата пенсії не проводились. Також представником відповідача вказано, що подальші перерахунку пенсії здійснювались відповідачем у відповідності до встановленого порядку. Крім того, представником відповідача наголошено, що оскільки ОСОБА_1 заявлено позовні вимоги, що стосуються періоду з 01.11.2006 року, то наявні підстави для застосування положень ст. 122, 133 КАС України щодо залишення позову без розгляду.

Також позивачем через канцелярію суду подано відповідь на відзив із викладенням власної правової позиції, в якому вказано, що доводи представника відповідача про відсутність у матеріалах пенсійної справи фінансових документів не можуть вважатися судом належними, оскільки перевірка та забезпечення наявності певних документів у пенсійній справі має бути забезпечена саме відповідачем. Також позивачем вказано, що ним було написано дві заяві до відповідача від 23.05.2019 року та від 24.05.2019 року з приводу врахування індексації та після отримання відповіді відповідача від 26.06.2019 року, якими було відмовлено у задоволенні вимог позивача, останньому і стало відомо про порушення його прав.

Суд зазначає, що відповідно до положень ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову, суд встановив наступне.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що ОСОБА_1 проходив військову службу в органах внутрішніх справ та з 26.09.2005 року йому була призначена пенсія за вислугу років відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та з 01.11.2006 року встановлена ІІ група інвалідності.

Вказані обставини підтверджуються наявною в матеріалах справи копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 26.09.2005 року та посвідчення інваліда ІІ групи серія НОМЕР_2 від 12.10.2017 року.

Судовим розглядом справи встановлено, що 24.05.2019 року позивач звернувся із заявами до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківський області, в яких просив врахувати у складі грошового забезпечення для розрахунку його пенсії індексацію, а також перерахувати та виплати йому суми індексації, які не були враховані у складі його грошового забезпечення для розрахунку пенсії з 2005 року по 2019 рік включно.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківський області від 26.06.2019 року у відповідь на заяви позивача із посиланням на положення ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» повідомлено, що вказаною нормою індексація не передбачена. Також вказано, що перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсії і провадиться у порядку визначеному, Кабінетом Міністрів України. З огляду на зазначене позивача повідомлено про відсутність законних підстав для перерахунку пенсії позивача з урахуванням одноразових грошових виплат.

Позивач, вважаючи зазначену відповідь протиправною, звернувся до суду із даним позовом задля захисту своїх порушених прав.

Стосовно вказаного представником відповідача у відзиві на позов питання строків звернення до суду суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Кодекс адміністративного судочинства України є загальним законом, яким врегульовані строки звернення до адміністративного суду за захистом прав. Натомість спеціальним законом, яким врегульовано правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та строки перерахунку пенсій є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Згідно із приписами ст. 55 Закону № 2262-ХІІ нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але своєчасно не отримав з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більш як за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недоотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

З огляду на вищевикладену норму законодавства та враховуючи обставини того, що про порушення своїх прав позивач дізнався після отримання листа-відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, суд приходить до висновку, що позивачем не було пропущено строк звернення до суду з даним позовом.

Відтак, у суду відсутні підстави для застосування положень ст. 122, 133 КАС України щодо залишення позову без розгляду.

Суд зазначає, що згідно із положеннями п. «а» статті 21 Закону №2262-ХІІ пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються в таких розмірах: інвалідам війни I групи - 100 процентів, II групи - 80 процентів, III групи - 60 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку).

Статтею 23 Закону №2262-ХІІ встановлено, що у разі наявності у інваліда з числа осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом вислуги, необхідної для призначення пенсії за вислугу років (пункт "а" статті 12), пенсія по інвалідності може призначатися їм у розмірі пенсії за вислугу років відповідно до вислуги (пункт "а" статті 13).

Отже, розмір пенсії по інвалідності, як і пенсія за вислугу років призначаються у відсотковому значенні від розміру грошового забезпечення.

Склад грошового забезпечення визначений положеннями ч.3 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. (в редакції чинній на момент призначення позивачу пенсії), відповідно до якої грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання, тривалості та умов військової служби.

Частиною першою статті 15 Закону № 2011-ХІІ визначено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону № 2262-ХІІ.

Однією з умов пенсійного забезпечення військовослужбовців є визначення видів грошового забезпечення, які враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до ч.1 ст.43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції чинній на момент призначення позивачу пенсії) пенсії, які призначаються відповідно до цього Закону особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей, обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, який одержували військовослужбовці до призову на строкову військову службу чи після звільнення з військової служби до звернення за пенсією, або до середньомісячного грошового забезпечення, одержуваного військовослужбовцями в період проходження військової служби за контрактом. При цьому середньомісячний заробіток (грошове забезпечення) для обчислення їм пенсій визначається в порядку, встановленому Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції чинній на момент призначення позивачу пенсії) пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, встановлених законодавством.

Відповідно до пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей" (в редакції чинній на момент призначення позивачу пенсії) пенсії обчислюються з таких видів грошового забезпечення: окладу за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; окладу за військове або спеціальне звання; процентної надбавки за вислугу років; додаткових видів грошового забезпечення, що надаються щомісяця (надбавки за вчене звання і науковий ступінь, кваліфікацію та умови служби). Розмір додаткових видів грошового забезпечення визначається (за вибором тих, хто звернувся за пенсією) за 24 останні календарні місяці служби підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців служби підряд протягом усієї служби перед зверненням за пенсією незалежно від наявних перерв у службі. Середньомісячна сума додаткових видів грошового забезпечення за 24 календарні місяці і за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми додаткових видів грошового забезпечення за 24 календарні місяці служби підряд (перед зверненням за пенсією) чи за 60 календарних місяців служби підряд (протягом всієї служби) відповідно на 24 і 60.

Таким чином, Закон № 2262-ХІІ, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, зокрема осіб, звільнених з військової служби, та має на меті реалізацію цими особами, конституційного права на державне пенсійне забезпечення і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України, передбачає включення до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, лише щомісячні основні види грошового забезпечення, до яких належать: посадовий оклад, оклад за військовим званням, процентна надбавка за вислугу років, а також щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії.

Тобто при обчисленні пенсії не враховується такий складовий елемент грошового забезпечення як одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Факт сплати єдиного внеску не є безумовною підставою для включення виплати, з якої цей внесок утримано, до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, та має значення лише для включення до цього грошового забезпечення його видів з переліку, визначеного статтею 43 Закону № 2262-ХІІ, який є вичерпним.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 р. № 2017-ІІІ (далі - Закон № 2017-ІІІ) визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (частина 2 статті 19 Закону № 2017-ІІІ).

Статтею 9 Закону № 2011-XII передбачено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України регульовано Законом України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі по тексту - Закон № 1282-ХІІ).

Згідно статті 1 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону № 1282-ХІІ передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, а не тільки грошове забезпечення військовослужбовців, а також те, що здійснення індексації врегульовано окремим законом, до якого стаття 9 Закону №2011-ХІІ містить відсилочну норму, колегія суддів судової палати дійшла висновку, що механізм індексації має універсальний характер і питання її врахування до складу грошового забезпечення для призначення пенсії за вислугу років не регулюється положеннями Закону № 2011-XII або Закону № 2262-ХІІ.

Суд зазначає, що з приводу питання врахування індексації у складі грошового забезпечення, з якого розраховується пенсія Верховним Судом у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №638/9697/17 викладено наступний висновок.

Так, Верховним Судом зазначено, що незважаючи на наявність спеціального законодавства, зокрема Закону № 2262-ХІІ та відповідних підзаконних нормативних актів, якими врегульовуються відносини щодо обчислення (призначення, перерахунку) пенсій військовослужбовцям та наявність спеціального законодавства, зокрема Закону №2011-ХІІ, яким імперативно визначаються види (складові) грошового забезпечення військовослужбовців, натомість які не врегульовують питання віднесення індексації грошового забезпечення до видів грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, при вирішенні цього питання слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Закону № 2017-ІІІ, Закону № 1282-ХІІ, та Порядку № 1078.

Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист. В іншому випадку, не врахування індексації при обрахунку пенсії за вислугу років призвело б до застосування для визначення розміру пенсії знеціненого грошового забезпечення.

Також Верховним Судом вказано, що такий висновок не суперечить правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої в постанові від 6 лютого 2019 року у справі №522/2738/17, оскільки Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 10 березня 2015 року (справа №21-70а15) щодо наявності підстав для включення до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та сформулювала критерії включення до нього саме тих складових, які передбачені Законом №2262-ХІІ. Разом з тим, питання включення до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, отриманої індексації грошового забезпечення, не було предметом розгляду Великою Палатою Верховного Суду у справі №522/2738/17.

Відповідно до положень ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на вищевикладену норму, суд враховує вказаний висновок Верховного Суду, проте зазначає наступне.

Під час судового розгляду справи судом встановлено, що шляхом звернення до суду з даним позовом позивачем оскаржуються дії (бездіяльність) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у нарахуванні та виплаті пенсії по інвалідності ОСОБА_1 з 01.11.2006 року з грошового забезпечення без урахування індексації.

При цьому, зі змісту позовної заяви, відзиву на позов, відповіді на відзив , а також наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що первинно пенсію позивачу було призначено управлінням МВС України в Харківській області: з 26.09.2005 року - за вислугу років, з 01.11.2006 року - по інвалідності відповідно до висновку про призначення пенсії за вислугу років та перерахунку пенсії по інвалідності з 01.11.2006.

Згідно зі статтею 99 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 року № 1522 «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» з 01.01.2007 року на органи Пенсійного фонду України покладено функції з призначення (перерахунку) та виплати пенсій військовослужбовцям, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

У зв`язку із прийняттям зазначених законодавчих актів пенсійна справа позивача №28598 була передана до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

З 01.01.2007 позивач перебуває на обліку в Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області як отримувач пенсії по інвалідності 2 групи, призначеної на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Зазначені обставини учасниками справи не оспорюються та не спростовуються.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що в даному випадку відповідачем не було здійснено позивачу нарахування та виплати пенсії по інвалідності з 01.11.2006 року з грошового забезпечення без урахування індексації, а зазначені дії були вчинені іншим суб`єктом владних повноважень, а саме управлінням МВС України в Харківській області.

Відтак, відповідачем у справі не було допущено порушень, на які посилається позивач у позовній заяві, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача в цій частині.

Стосовно позовних вимог позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 , пенсію з 01.11.2006 року та довічно (в розмірі обчисленому з 80% грошового забезпечення) з урахуванням індексації, здійснити виплату суми перерахунку, починаючи з 01.11.2006 року суд зазначає наступне.

З огляду на обставини справи фактично позивач звертався до відповідача із заявою про перерахунок його пенсії у порядку ч.2 ст.63 Закону № 2262-ХІІ, якою передбачено, що якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону.

Однак, як встановлено судом, позивачем ані до відповідача, ані до суду не надано доказів того, що під час проходження ним військової служби в органах внутрішніх справи йому виплачувалась індексація.

Вказаних відомостей не містять, як вказано сторонами у справі, матеріали пенсійної справи позивача та висновок про призначення пенсії за вислугу років згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» від 09.04.1992 року та Постановою Кабінету Міністрів України №12 від 08.01.2000 року, складений на ім`я позивача.

Водночас, наведені у позовній заяві доводи стосовно необхідності врахування індексації до складу грошового забезпечення, з якого розраховується пенсія, з підстав виплати такої під час проходження служби не підтверджені жодними доказами.

Як визначено приписами ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обставин, які покладено в основу заявлених позовних вимог.

Водночас, суд зазначає, що доводи позивача стосовно обов`язку Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснювати перевірку наявності у пенсійній справі тих чи інших документів, а не виконання такого обов`язку свідчить про допущення позивачем протиправної бездіяльності, не можуть вважатися судом належними оскільки в рамках розгляду даної справи такі дії або бездіяльність відповідача не оскаржуються.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зазначених позовних вимог позивача.

Стосовно заявленого позивачем разом із позовними вимогами клопотання про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати в установлений судом термін, з моменту набрання рішенням законної сили, звіт про виконання рішення суду (ст. 382 КАС України) суд зазначає наступне.

Згідно із положеннями ч.1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, враховуючи висновок суд про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, у суду відсутні підстави для задоволення вказаного клопотання.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

З урахуванням встановлених фактів, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.2, 6-11, 14, 77, 78, 139, 243-246, 250, 255, 257-263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, під.2 пов. 3, м. Харків, 61022) про визнання дій (бездіяльності) протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Мельников Р.В.