Справа № 760/11666/18
Суддя: Шереметьєва Л. А.
Дата ухвалення: 2019-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/760/61/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції роти №7 батальйону №1 полку №1 УПП в м. Києві рядового поліції Гамаги Ірини Миколаївни, інспектора патрульної поліції роти №7 батальйону №2 УПП в м. Києві рядового поліції Тарнавського Олексія Павловича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом і просить скасувати постанову серії ВР № 137204 від 02 квітня 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а провадження в справі закрити.

Посилається в позові на те, що 02 квітня 2018 року відповідачами було винесено постанову серії ВР № 137204 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у зв`язку з тим, що він, на думку відповідача, не виконав вимоги дорожнього знаку 5.17.2 «напрямок руху по смугах», чим порушив п. 8.4 Правил дорожнього руху України.

Вважає дії відповідача протиправними, а постанову незаконною та необґрунтованою.

Зазначає, що 02 квітня 2018 року він, керуючи автомобілем «VOLVO V 40CC», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по бульвару Тараса Шевченка в м. Києві в сторону Бесарабської площі.

Близько 23 год. 00 хв. біля парку Тараса Шевченка навпроти корпусу Інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка, був зупинений автомобілем патрульної поліції, який подавав відповідні звукові сигнали.

Намагаючись дізнатися причину зупинки, він звернувся до працівника патрульної поліції, який не представився та пояснив, що ним було порушено п.5.16 Правил дорожнього руху України при русі в сторону Бесарабської площі.

Від місця, де, на думку відповідачів, сталося правопорушення, до місця зупинки він проїхав значну відстань, відповідачі, їдучи за ним весь цей час, не зробили спроби зупинити його і звуковий сигнал не застосовували.

Вважає, що доказів вчинення ним адміністративного правопорушення відповідачами надано не було, а винесена постанова ґрунтується лише на їх припущеннях.

Також зазначив, що оскаржувана постанова складена ОСОБА_2 , а Витяг, отриманий з електронної картки про адміністративне правопорушення згідно автоматизованого обліку виявлених адміністративних правопорушень, містить дані про особу, що винесла постанову, які не збігаються з даними, зазначеними в самій постанові, а саме, що постанова була винесена ОСОБА_4

Адреса, вказана в постанові про накладення адміністративного стягнення, а саме: «м. Київ, бул. Тараса Шевченка, 13» не відповідає фактичним обставинам справи, так як його було зупинено за адресою: м. Київ, бул. Тараса Шевченка, 13/7.

При винесенні постанови його не було ознайомлено з його правами, не зазначено свідків та доказів на підтвердження вчинення ним адміністративного правопорушення, сама постанова складена з порушенням норм статті 283 КУпАП.

Адміністративна справа про притягнення його до адміністративної відповідальності не містить протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки відповідачем такий не складався.

Оскаржувана постанова була отримана ним 20 квітня 2018 року в поштовому відділенні, а тому вважає, що строк звернення до суду ним пропущено не було.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Ухвалою від 04 жовтня 2018 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до ст.ст. 162, 165 КАС України, відповідачам був наданий строк для надання суду відзиву на позовну заяву.

Згідно з відомостями, які містяться в рекомендованому повідомленні про вручення поштових відправлень, відповідачі отримали копію зазначеної ухвали 18 січня 2019 року.

Станом на день ухвалення рішення, відповідачі своїм правом не скористалися, відзив на позовну заяву суду не надали.

Згідно з ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 02 квітня 2018 року відповідачем ОСОБА_2 винесено постанову серії ВР № 137204 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме: невиконання вимог дорожнього знаку 5.17.2 п. 33 ПДР України «напрямок руху по смугах», що є порушенням п. 8.4 Правил дорожнього руху України.

В той же час, згідно з Витягом з електронної картки про адміністративне правопорушення автоматизованого обліку виявлених адміністративних правопорушень, оскаржувана позивачем постанова була винесена ОСОБА_4

/ а.с. 143, 147 /

Відповідачі, не направивши до суду відзивів, пояснень щодо особи, якою була винесена дана постанова, не надали.

Тобто, зробити висновок про те, хто з відповідачів приймав рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, неможливо.

Крім того, з доданої позивачем копії постанови, посвідченої начальником ВАП УПП у м. Києві О.М.Коржуком, вбачається, що її зміст суперечить копії, отриманій позивачем поштовим відправленням.

Диспозиція частини 1 статті 122 КУпАП України передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується.

Повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Згідно з п. 8.4 ПДР України дорожні знаки поділяться на групи, зокрема, наказові знаки, які показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження.

Згідно п.п. 33.5 п. 33 ПДР України знак 5.17.2 «Напрямок руху по смугах» з відповідною кількістю стрілок використовується на дорогах, що мають три смуги і більше, коли в кожному напрямку налічується неоднакова кількість смуг руху. За допомогою цього знака із змінним зображенням організовується реверсивний рух.

Звертаючись до суду, позивач зазначив, що він рухався з дотриманням Правил дорожнього руху України, їх порушень з його сторони вчинено не було, що також підтверджується відсутністю доказів зі сторони відповідача про вчинення ним таких порушень.

Стаття 278 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:

1)чи належить до його компетенції розгляд даної справи;

2)чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;

3)чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду;

4)чи витребувано необхідні додаткові матеріали;

5)чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно частини першої статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Порядок розгляду справ про притягнення особи до адміністративної відповідальності передбачений також Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 листопада 2015 року №1376, відповідно до розділу ІV якої розгляд справ про адміністративні правопорушення здійснюють уповноважені посадові особи органів поліції відповідно до статті 222 КУпАП.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення або місцем проживання правопорушника відповідно до статті 276 КУпАП у строки, визначені статтею 277 КУпАП.

Уповноважена посадова особа, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, відповідно до статті 280 КУпАП зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правомірного вирішення справи.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, уповноважена посадова особа органу поліції відповідно до статті 283 КУпАП виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В ній повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказані мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Згідно з ч. 5 ст. 77 КАС України якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідачі, не надавши суду відзив на позовну заяву, заперечень проти вимог позивача та викладених ним обставин не надали, приведені ним твердження не спростували.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

При цьому провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Враховуючи викладене вище, відсутність доказів правомірності своїх дій з боку відповідачів, встановлені в судовому засіданні обставини, не спростовані відповідачами, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Крім того, відповідно до п.2 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача і в частині закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо нього.

В той же час, суд не приймає до уваги посилання позивача на відсутність протоколу про адміністративне правопорушення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частиною 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, частини першої, другої, третьої і п`ятої статті 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Частиною 4 ст. 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Конституційний Суд України у пункті 2.4 рішення від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої ст. 276 КУпАП,зазначив, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст.

Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

З викладеного випливає, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення за порушення правил дорожнього руху, зокрема ст. 122 КУпАП, на місці вчинення такого правопорушення без складання протоколу про адміністративне правопорушення, а тому доводи позивача в цій частині судом до уваги не беруться.

Керуючись ст.ст.8, 19 Конституції України, ст. ст. 1, 9, 122 ч. 1, 222, 258, 265-2, 268, 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 72, 77, 78, 242-246, 250, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ВР № 137204 від 02 квітня 2018 року, винесену відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Л.А.Шереметьєва