Справа № 420/603/19
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2019-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/603/19

Головуючий в 1 інстанції: Марин П.П. Дата і місце ухвалення: 29.05.2019р., м. Одеса Дата виготовлення повного тексту: 03.06.2019р.
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Бітова А.І.

- Лук`янчук О.В.

при секретарі - Рябоконь Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-15687-52 від 20 листопада 2018 року.

Позов обґрунтовував тим, що 20 листопада 2018 року відповідачем було протиправно прийнято вимогу про сплату ним боргу (недоїмки) № Ф-15687-52 зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 15789,30 грн., оскільки позивач останні два роки не провадив незалежну професійну діяльність, в тому числі адвокатську, та відповідно не отримував дохід від такої діяльності, з огляду на що він, як пенсіонер, не є платником єдиного внеску. При подачі звіту за 2017 рік 02 травня 2018 року до Татарбунарської державної податкової інспекції ГУ ДФС в Одеській області щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у його прийомі позивачу було відмовлено, посилаючись на те, що він є пенсіонер за віком та від сплати ЄСВ звільнений, у зв`язку з чим на прийомі звіту він не наполягав.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення від 29.05.2019р., з прийняттям нового судового рішення - про задоволення позову.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом не враховано, що до 2017 року у період фактичного здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу ОСОБА_1 своєчасно звітував та сплачував податки та збори, в тому числі єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. В 2017-2018р.р. позивач за станом здоров`я не міг виконувати належним чином роботу по наданню правової допомоги. При нарахуванні та сплаті ЄСВ необхідно керуватись не фактом реєстрації особою, яка проводить незалежну професійну діяльність, а отриманням такою особою доходу, з якого сплачується єдиний соціальний внесок.

Головне управління ДФС в Одеській області подало письмовий відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. Відповідач зазначає, що особи, які провадять незалежну професійну діяльність, яким призначено пенсію за віком зобов`язані нараховувати та сплачувати єдиний внесок на загальних підставах.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є фізичною особою, яка займається незалежною професійною діяльністю та має свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №432, яке було видано 17.01.2003р. на підставі рішення Одеської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури №1 від 17.09.1993р.

ОСОБА_1 перебував на обліку в Ізмаїльському управління ГУ ДФС в Одеській області, як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю - адвокатська діяльність.

Позивач також є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 від 24.02.2011р.

02.05.2018р. ОСОБА_1 подано до Ізмаїльського управління ГУ ДФС в Одеській області податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік. Відповідно до заповненого рядка декларації №10 загальна сума доходів, які включаються до загального оподатковуваного доходу сума доходів становить 1700 грн., а також позивачем зазначено 306 грн. податку на доходи фізичних осіб та 25,50 грн. військового збору.

20 листопада 2018 року Головним управлінням ДФС в Одеській області, відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», було сформовано та направлено на адресу позивача вимогу №Ф-15687-52 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 15789,30 грн.

Як вбачається з інтегрованої картки платника податків позивачу в автоматичному режимі в ІС «Податковий блок» по коду платежу 71040000 проведені нарахування по сплаті ЄСВ: за 2017 рік - 8448, 0 грн.;

19.04.2018 - 2457,18 грн. - І квартал 2018;

19.07.2018 року - 2457,18 грн. - II квартал 2018;

19.10.2018 року - 2457,18 грн. - III квартал 2018.

Не погоджуючись із винесенням вищезазначеної вимоги, вважаючи її протиправною та незаконною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом про її скасування.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , дійшов висновку, що позивач повинен сплатити суму єдиного внеску навіть за ті періоди, в яких він не отримував дохід від адвокатської діяльності. Також, суд визнав необґрунтованими посилання позивача на те, що він не має сплачувати ЄСВ так, як він є пенсіонером за віком, зазначивши, що право на звільнення від сплати за себе єдиного внеску мають лише фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування та члени фермерського господарства, за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 2464-VІ, та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. На даний час, на законодавчому рівні не передбачено звільнення фізичних осіб, які здійснюють адвокатську діяльність, від сплати ЄСВ, які також при цьому є пенсіонерами або особами з інвалідністю. Осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, не зазначено в ч.4 ст.4 Закону №2464-VІ, тому на них пільги щодо сплати ЄСВ не розповсюджуються.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Згідно пункту 1-2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом. Адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску встановлено положеннями Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VІ).

Так, відповідно до статті 1 вищевказаного Закону, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

При цьому, недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 4 Закону №2464-VІ платниками єдиного внеску є, зокрема, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Частиною 4 статті 4 Закону №2464-VІ визначений перелік осіб які звільняються від сплати за себе єдиного внеску: особи зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, якщо вони отримують пенсію за віком, або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Із змісту вказаної статті вбачається, що позивач не віднесений до цього переліку, так як не являється фізичною особою-підприємцем (п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464-VІ) чи членом фермерського господарства (п.5-1 ч.1 ст.4 Закону №2464-VІ).

Згідно ч.4 ст.5 Закону №2464-VІ обов`язки платників єдиного внеску виникають: у осіб, зазначених в пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців), 5 та частини першої статті 4 цього Закону, - з початку провадження відповідної діяльності.

Згідно із частинами другою, третьою статті 9 вказаного Закону, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Частиною восьмою вказаної статті Закону №2464-VІ (в редакції яка діяла до 2018р.) передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Законом України від 03.10.2017р. №2148-VIII внесені зміни до абз.3 ч.8 ст.9 Закону України №2464-VІ та новою редакцією статті визначено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (діє з 01.01.2018р.).

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VІ зазначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

З аналізу викладеної норми Закону вбачається, що незалежно від суми отриманого доходу сума єдиного внеску не може бути меншою розміру мінімального страхового внеску.

При цьому, відповідно до пункту 1 частини першої частини третьої статті 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI (далі - Закон №5076-VI), право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності. Право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється: з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката.

Виходячи зі змісту частин п`ятої, шостої статті 31 Закону №5076-VI, протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України. Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

Статтею 32 Закону №5076-VI встановлено підстави, за наявності яких припиняється право на заняття адвокатською діяльністю шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відомості про припинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України (частина 7 статті 32 Закону).

Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України (частина перша статті 17 Закону №5076-VI).

Отже, правовим наслідком зупинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість заняття адвокатською діяльністю на певний строк, у той час як наслідком припинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість її подальшого здійснення взагалі, у зв`язку з чим анулюється свідоцтво на заняття адвокатською діяльністю.

Разом з тим, як вбачається з витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, право позивача на зайняття адвокатською діяльністю у 2017-2018р.р. не було зупинено та не було припинено, що не заперечується позивачем.

На підстави заяви ОСОБА_1 право на зайняття адвокатською діяльністю зупинено з 26.03.2019р.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів доходить висновку, що оскільки позивач у 2017-2018 роках не скористався своїм правом і не зупиняв дію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та не припиняв свою діяльність шляхом його анулювання, не знімався з обліку як самозайнята особа, тому навіть у випадку не отримування ним доходу від такої діяльності, він був зобов`язаний сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний 2017рік, до 1 травня наступного року, у розмірі не меншому за розмір мінімального страхового внеску та, відповідно, щоквартально у 2018 році.

Оскільки позивач не виконав свого обов`язку щодо нарахування та сплати єдиного внеску в 2017 році та 1-3 квартали 2018 року, відповідач правомірно, відповідно до вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», обчислив суми єдиного внеску в загальному розмірі 15789,30 грн., яку зазначив в оскаржуваній вимозі про сплату боргу (недоїмки).

Доводи позивача про те, що податковим органом відмовлено йому у прийнятті звітності та повідомлено про те, що він не зобов`язаний сплачувати ЄСВ колегія суддів не приймає до уваги, оскільки зазначена обставина не звільняє його від встановленого законодавством обов`язку по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлений 13 серпня 2019 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук