Справа № 320/6275/18
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2019-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

09 серпня 2019 року № 320/6275/18
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії
встановив:
ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, у якому просив суд:

- визнати дії посадових осіб Управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо нарахування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 недоїмки в сумі 23338,08 грн. неправомірними;

- визнати недійсною вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07 листопада 2017 року №Ф-91537-7-V щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь держави суми боргу по ЄСВ в розмірі 23338,08 грн.;

- зобов`язати Управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві здійснити перерахунок до сплати ОСОБА_1 суми ЄСВ на загальнообов`язкове державну соціальне страхування, з урахуванням терміну перебування платника податку у Збройних силах України за мобілізацією;

- стягнути з Управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на користь ОСОБА_1 завдану неправомірними діями посадових осіб ДФС м. Києва, моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року суддею Терлецькою О.О. відкрито спрощене позовне провадження у справі №826/6275/18.

Дослідивши матеріали справи, суддя дійшов висновку про наявність підстав для передачі даної адміністративної справи на розгляд до суду відповідно до вимог частини першої статті 25 Кодексу адміністративного судочинства України, тобто до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Так, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року справу №320/6275/18 передано на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 січня 2019 року справу №320/6275/18 прийнято до свого провадження суддею Шейко Т.І. та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

В якості підстави для позову зазначено, що відповідачем без урахування приписів норм частини третьої статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абзацу 1 пункту 9-2 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» була сформована на адресу позивача вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-91537-17-У від 07 листопада 2017 року. За результатами проведеної звірки позивач з`ясував, що неможливо з`ясувати за який саме період зазначена у вимозі про сплату боргу (недоїмки) №Ф-91537-17-У від 07 листопада 2017 року сума недоїмки по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування виникла. Між тим, упродовж 16 лютого 2015 року 26 липня 2017 року позивач підприємницьку діяльність не здійснював, оскільки проходив військову службу у лавах Збройних Сил України у зв`язку з плановою мобілізацією. З огляду на це позивач вважає, що на період з 16 лютого 2015 року 26 липня 2017 року він був звільнений від сплати єдиного внеску, а тому виникнення та подальше формування в картці його особового рахунку недоїмки, починаючи з ІІ-го кварталу 2015 року, є протиправним.

Свої заперечення проти позову представник відповідача мотивував тим, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) сформована та виставлена на адресу позивача з дотриманням вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Оскільки недоїмка, зазначена у вимозі №Ф-91537-17-У від 07 листопада 2017 року, не була погашена позивачем добровільно, то такі Вимоги, як виконавчі документи, були направлені до органу державної виконавчої служби для виконання в примусовому порядку. При цьому, наведену позивачем обставину щодо звільнення його від сплати єдиного внеску відповідач вважає документально недоведеною.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 (рнкопп НОМЕР_1 ) зареєстрований як фізична особа-підприємець, про що 05 серпня 2008 року внесений запис до ЄДР за №0018821.

Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві 07 листопада 2017 року сформувало на адресу ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-91537-17-У, за даними якої станом на 07 листопада 2017 за позивачем обліковується заборгованість по сплаті єдиного внеску у розмірі 23338,08 грн. Як стверджує позивач в тексті позовної заяви дану Вимогу він не отримував, а дізнався про існування останньої лише при намаганні здійснити дії щодо продажу об`єкту нерухомості. Не погоджуючись з правомірністю такої Вимоги від 07 листопада 2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про надання роз`яснень. До вказаної заяви позивачем надано копію військового квитка та посвідчення учасника бойових дій.

Листом від 26 жовтня 2018 року №65381/Р/26-15-13-03-10 Головне управління Державної фіскальної служби в м. Києві повідомило позивача, що ФОП ОСОБА_1 не звільняється від виконання своїх обов`язків щодо сплати ЄСВ, так як платником була подана заява без дотримання вимог Закону №2464.

Позивач, вважаючи дії Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві протиправними, звернувся з відповідним позовом до суду.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464), Інструкцією про порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року № 508/26953 (далі - Інструкція №449).

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464 передбачено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

В силу приписів пункту 1 частини другої статті 6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Поряд з цим, 08 червня 2014 року набрав чинності Закон України від 20 травня 2014 року №1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» (далі - Закон №1275-VII), яким розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» доповнено пунктом 9-2, відповідно до якого під час особливого періоду, визначеного Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених пунктом 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», якщо вони не є роботодавцями.

Підставою для такого звільнення є заява особи, яка бере добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та копія військового квитка або копія іншого документа, виданого відповідним державним органом, із зазначенням даних про призов такої особи на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які подаються до органу доходів і зборів такою особою протягом 10 днів після її демобілізації або після закінчення лікування (реабілітації).

Законом №1275-VII встановлено, що цей пункт застосовується з першого дня мобілізації, оголошеної Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303 «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», та протягом усього особливого періоду.

Аналогічні норми містяться також в Інструкції №449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України 28 березня 2016 року №393). Зокрема, пунктом 7 розділу ІV вказаної Інструкції визначено, що протягом особливого періоду, визначеного Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», платники, визначені підпунктами 3 та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, які призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби звільняються від виконання своїх обов`язків, якщо вони не є роботодавцями.

Таким чином, за змістом наведених норм звільняються від нарахування та сплати єдиного внеску під час особливого періоду, визначеного Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», платники єдиного внеску - фізичні особи-підприємці (визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби. При цьому, на думку суду, для настання передбачуваних наслідків, а саме: звільнення від виконання обов`язків, визначених частиною 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», визначальним є те, що особа призвана на військову службу під час мобілізації або ж залучена до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, при цьому не є роботодавцем (аналогічний правовий висновок за результатами трактування наведених вище норм права викладений в тексті ухвали Вищого адміністративного суду України від 12 жовтня 2017 року у справі №817/66/17).

Як свідчать наявні матеріали справи (а саме: надані позивачем копії військового квитка серії НОМЕР_2 , довідки Військової частини польова пошта НОМЕР_3 від 31 травня 2016 року №2101, посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_4 , видане ОСОБА_1 30 травня 2016 Управлінням особового складу штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України), позивач був призваний на військову службу під час мобілізації з 18 лютого 2015 року по 22 липня 2016 року.

Таким чином, позивач повинен був звернутися до контролюючого органу за місцем обліку із заявою про звільнення особи від виконання своїх обов`язків, встановлених пунктом 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» упродовж 10 днів після його демобілізації.

Однак з такою заявою, форма якої була затверджена наказом Міністерства фінансів України 28 березня 2016 року №393 (тобто, на момент проходження позивачем військової служби), позивач до контролюючого органу не звертався. Натомість у матеріалах справи наявні копії заяви ОСОБА_1 від 07 липня 2018 року з питання скасування штрафних санкцій за несплату податків та зборів - з відмітками канцелярії Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про отримання таких документів 07 липня 2018 року. Копія такої заяви з додатками подана Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві до суду разом з відзивом на позовну заяву.

З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що контролюючий орган в особі податкової інспекції, був обізнаний щодо обставин перебування ОСОБА_1 на військовій службі в період, починаючи з 18 лютого 2015 року по 22 липня 2016 року.

Разом з тим Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві виставило на адресу позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-91537-17-У від 07 листопада 2017 року, відповідно до якої в особовій картці платника єдиного внеску ОСОБА_1 станом на 07 листопада 2017 року сформувалась недоїмка на суму 23338,08 грн.

В той же час, у відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає, що вищезазначена вимога направлялась на адресу позивача, проте жодного доказу в підтвердження даного факту представником відповідача не надано. Більше того, позивач зазначає, що таку вимогу не отримував, а дізнався про існування боргу лише під час вчинення певних нотаріальних дій.

Пункт 6 частини першої статті 1 Закону №2464 визначає, що недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

За змістом норми частин другої - четвертої статті 25 Закону №2464 у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

При цьому, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

В силу приписів частини третьої статті 9 зазначеного Закону обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Дослідивши та проаналізувавши надані представником відповідача витяги з інтегрованої картки платника єдиного внеску - позивача за 2012 - 2018 роки суд встановив, що: станом на 31 грудня 2012 року в інтегрованій картці обліковувалась недоїмка у сумі 426,06 грн.; станом на 31 грудня 2013 року в інтегрованій картці обліковувалась недоїмка у сумі 1620,09 грн.; станом на 31 грудня 2014 року в інтегрованій картці обліковувалась недоїмка у сумі 6642,61 грн.; станом на 19 січня 2015 року в інтегрованій картці обліковувалась недоїмка у сумі 7910,56 грн. Тобто, на кінець січня 2015 року загальна сума нарахованого до сплати єдиного внеску 7910,56 грн. позивачем не була повністю погашена. В подальшому, упродовж періоду з 16 лютого 2015 року по 26 липня 2016 року в інтегрованій картці платника єдиного внеску-позивача останньому до сплати нарахована сума єдиного внеску у розмірі 6203,36 грн., що зарахована до складу недоїмки. Починаючи з 27 липня 2016 року по 31 жовтня 2017 року позивачу до сплати нараховано єдиного внеску на загальну суму 9224,16 грн.

Таким чином, зі змісту зазначених витягів з інтегрованої картки платника єдиного внеску - позивача за 2012 - 2018 роки вбачається, що станом на 31 жовтня 2017 нараховані позивачу до сплати суми єдиного внеску (без урахування сум єдиного внеску, що були нараховані в період військової служби позивача) ним повністю не погашені за рахунок добровільно сплачених сум платежів, що у свою чергу не виключає підстави для формування недоїмки у позивача по сплаті єдиного внеску.

Враховуючи вище викладене та беручи до уваги один із встановлених у статті 3 Закону №2464 принципів збору та ведення обліку єдиного внеску (а саме принцип захисту прав та законних інтересів застрахованих осіб) суд погоджується з твердженнями позивача про протиправність прийнятої Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-91537-17-У від 07 листопада 2017 року в частині суми недоїмки 6203,36 грн., як такої, що були прийняті у зв`язку з недоїмкою, що утворилась та формувалась надалі у пільговий період (з 16 лютого 2015 року по 26 липня 2016 року) для нарахування та сплати позивачем єдиного внеску.

У зв`язку з цим суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-91537-17-У від 07 листопада 2017 року в частині суми недоїмки 6203,36 грн.

Стосовно позовної вимоги щодо відшкодування моральної шкоди з відповідача, яку позивач оцінює у 20000,00 грн, суд зазначає наступне.

Згідно статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У відповідності до статті 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до пунктів 4 та 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведено, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Враховуючи, що позивач не навів доказів причинного зв`язку між діями відповідача та завданою йому моральною шкодою, виходячи зі змісту предмету та підстав позову, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для відшкодування завданої моральної шкоди.

Судові витрати відсутні.

Керуючись статтями 2, 77, 242-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дії посадових осіб Управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо нарахування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 недоїмки в сумі 6203,36 грн. неправомірними.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-91537-17-У від 07 листопада 2017 року в частині суми недоїмки 6203,36 грн.

Зобов`язати Управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві здійснити перерахунок до сплати ОСОБА_1 суми ЄСВ на загальнообов`язкове державну соціальне страхування, з урахуванням терміну перебування платника податку у Збройних силах України за мобілізацією.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко