Справа № 160/2843/19
Суддя: Маковська Олена Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2019 року Справа № 160/2843/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маковської О.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Фізичної особи - -підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення, -
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.03.2019 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Розпорядженням від 13.05.2019 року №569д, у зв`язку із перебування судді Рябчук О.С. у відпустці по вагітності та пологам, призначено повторний автоматизований розподіл справи №160/2843/19, за наслідками якого, означену справу передано судді Маковській О.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.05.2019 справу №160/2843/19 прийнято до свого провадження.
До суду 15.04.2019 надійшов письмовий відзив на позов, в якому відповідач зазначає, що позивач є фізичною особою-підприємцем, а отже повинен був декларувати та сплачувати зобов`язання з орендної плати за земельні ділянки в порядку та строки, визначені Податковим кодексом України (далі ПК України). Також, у відзиві на позов відповідач, цитуючи положення статей 87, 110, 126 та 285 287 ПК України, зазначає, що оскаржуване податкове повідомлення рішення винесене в порядку визначеному чинним законодавством. У відзиві на позовну заяву відповідач не спростовує доводи позивача про своєчасність сплати розстроченої суми податкового боргу.
Враховуючи те, що відповідач, посилаючись на положення пункту 87.9 статті 87 ПК України (застосування якої можливе виключно при наявності у платника податків податкового боргу), до відзиву на позов не надав жодного доказу наявності у позивача податкового боргу, суд ухвалою від 01.07.2019 витребував від відповідача:
- копію інтегрованої картки платника за платежем орендна плата з фізичних осіб за період з 01.01.2015 по 31.07.2016 та з 01.05.2018 по 31.05.2018 з відображенням сум податкового боргу та платежів сплачених на виконання ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2014 року;
- письмові пояснення щодо застосування штрафних санкцій з урахуванням виконання позивачем ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2014 року про відстрочення та розстрочення сплати податкового боргу;
- письмові пояснення щодо застосування штрафних санкцій поза межами строків, визначених ст.102 ПК України.
У зв`язку з тим, що відповідачем, у визначений судом строк, документів надано не було, суд ухвалою від 12.07.2019 зупинив провадження у справі до надання відповідачем витребуваних судом документів.
На виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, від відповідача 08.08.2019 надійшов витяг з інтегрованої картки платника за 2014 2016 роки та за 2018 рік. Проте, суд звертає увагу відповідача, що вказані докази подані до суду з порушенням вимог частини 9 статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.08.2019 провадження у справі №160/2843/19 поновлено.
Інші докази та пояснення, що витребовувались судом, відповідачем не надано, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.08.2013 у справі №804/4588/13-а адміністративний позов ОДПІ м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору -Дніпропетровська міська рада, Відділ Держземагенства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області про стягнення коштів за податковим боргом задоволено. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь держави суму податкового боргу в розмірі 191 230,12 грн.
Вказані обставини сторонами не заперечуються.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на виконання вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2014 у справі №456вр-14/804/4588/13 позивачем своєчасно та в повному обсязі сплачено податковий борг в розмірі 191230,12 грн., що підтверджується копіями банківських квитанцій (а.с. 25 - 27). Відповідачем вказані обставини не спростовано.
Із наданих відповідачем документів вбачається, що станом на 31.12.2014, 31.12.2015, 31.12.2016 та 31.12.2017 за позивачем рахувалась сума податкового боргу 191230,12 грн.
Перевіркою встановлено порушення термінів сплати узгоджених податкових зобов`язань по орендній платі з фізичних осіб протягом строків, встановлених пунктом 287.3 статті 287 ПК України, а саме:
- по податковій декларації за 2012 рік від 16.02.2012 №2356, граничний термін сплати 30.06.2012, фактично сплачено 10.05.2018 23 898,85 грн.;
- по податковій декларації за 2012 рік від 16.02.2012 №2356, граничний термін сплати 30.07.2012, фактично сплачено 10.05.2018 23 904,45 грн.;
- по податковій декларації за 2012 рік від 16.02.2012 №2356, граничний термін сплати 30.08.2012, фактично сплачено 10.05.2018 23 904,45 грн.;
- по податковій декларації за 2012 рік від 16.02.2012 №2356, граничний термін сплати 30.09.2012, фактично сплачено 10.05.2018 23 904,45 грн.;
- по податковій декларації за 2012 рік від 16.02.2012 №2356, граничний термін сплати 30.10.2012, фактично сплачено 10.05.2018 23 904,45 грн.;
- по податковій декларації за 2012 рік від 16.02.2012 №2356, граничний термін сплати 30.11.2012, фактично сплачено 10.05.2018 23 904,45 грн.;
- по податковій декларації за 2012 рік від 16.02.2012 №2356, граничний термін сплати 30.12.2012, фактично сплачено 10.05.2018 23 904,45 грн.;
- по податковій декларації за 2012 рік від 16.02.2012 №2356, граничний термін сплати 30.01.2013, фактично сплачено 10.05.2018 23 904,45 грн.
Надаючи правову оцінку відносинам та приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК України (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин) крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання вважається узгодженою.
Відповідно до пункту 288.7 статті 288 ПК України, податковий період, порядок обчисленння орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.
Так, згідно пункту 285.1 статті 285 ПК України, базовим податковим (звітним) періодом плати за землю є календарний рік.
Податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік. сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земелі за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем (звітного) місяця (пункт 287.3 статті 287 ПК України).
За правилом пункту 126.1 статті 126 ПК України (у редакції, з що діяла на момент прийняття спірного податкового повідомлення - рішення) у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг -сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Таким чином, виникнення податкового боргу є юридичним фактом, який пов`язаний із несплатою узгодженої суми грошового зобов`язання протягом установленого строку.
Статтею 32 ПК України передбачено, що зміна строку сплати податку та збору здійснюється шляхом перенесення встановленого податковим законодавством строку сплати податку та збору або його частини на більш пізній строк.
Зміна строку сплати податку не скасовує діючого і не створює нового податкового обов`язку та здійснюється у формі: відстрочки; розстрочки; податкового кредиту.
Зі змісту положень абзацу 1 пункту 100.1, пункту 100.2, абзацу 1 пункту 100.11 статті 100 ПК України (в редакції, чинній на момент вирішення справи судами попередніх інстанцій) розстроченням податкового боргу є перенесення рішенням контролюючого органу строків сплати платником податків його грошових зобов`язань або податкового боргу, яке здійснюється за заявою такого платника податків окремо за кожним податком і збором.
Відповідно до пункту 100.4 статті 100 ПК України (у редакції, чинній на момент вирішення справи судами попередніх інстанцій) підставою для розстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу платника податків є надання ним достатніх доказів існування обставин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу такого платника податків, а також економічного обґрунтування, яке свідчить про можливість погашення грошових зобов`язань та податкового боргу та/або збільшення податкових надходжень до відповідного бюджету внаслідок застосування режиму розстрочення, протягом якого відбудуться зміни політики управління виробництвом чи збутом такого платника податків.
Розстрочені суми грошових зобов`язань або податкового боргу (в тому числі окремо - суми штрафних (фінансових) санкцій) погашаються рівними частками починаючи з місяця, що настає за тим місяцем, у якому прийнято рішення про надання такого розстрочення (пункт 100.6 статті 100 ПК України).
Розстрочення податкового боргу передбачає встановлення форми розрахунків платника з бюджетом шляхом вчинення послідовних дій з погашення боргу частинами і в певні строки, що застосовується як у процедурі примусового стягнення податкового боргу, так і під час добровільного погашення платником грошових зобов`язань, за умови надання платником податків доказів наявності обставин, які свідчать про загрозу виникнення або накопичення податкового боргу такого платника (перелік таких обставин та належних доказів, які підтверджують їх існування, встановлений Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 № 1235).
У свою чергу, відповідно до абзацу 1 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент вирішення справи судами попередніх інстанцій) за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Системний аналіз наведених положень ПК України та Кодексу адміністративного судочинства України, дає підстави для висновку, що розстрочення виконання судового рішення про стягнення податкового боргу здійснюється як контролюючими органами, так і судами, на підставі відповідної заяви юридичної особи, яка бере участь у справі.
Статтями 31, 37 та 38 ПК України передбачено, що податковий обов`язок припиняється його виконанням, яке відбувається шляхом сплати в повному обсязі відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається несплаченим своєчасно.
Отже, розстрочення (відстрочення) сум грошових зобов`язань та платежів не вважається їх сплатою, а є лише перенесенням (зміною) строків сплати на більш пізній період. А несплачене у строк, визначений договором або судовим рішенням, розстрочення (відстрочення) грошового зобов`язання набуває статус податкового боргу.
При цьому слід наголосити, що судове рішення про розстрочення присудженої судом суми податкового боргу не змінює обсягу податкового обов`язку платника податків - боржника (у тому числі суми податкового боргу, а також розміру штрафу за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання), оскільки суд не наділений відповідними повноваженнями. Обсяг податкового обов`язку, а також відповідальність за його невиконання визначається виключно нормами податкового законодавства, у тому числі пунктом 126.1 статті 126 ПК України.
Факт дотримання при цьому строків сплати, встановлених у судовому рішенні, не впливає на порушення строків сплати узгоджених грошових зобов`язань, визначених ПК України, і не може нівелювати правове значення останніх, оскільки податкове законодавство не містить винятків для застосування штрафу за порушення граничних строків сплати узгодженої суми податкового зобов`язання в залежності від того, як платник податку її сплатив - добровільно чи на підставі рішення суду, в тому числі і у випадку розстрочення його виконання.
Правопорушення, відповідальність за яке встановлена пунктом 126.1 статті 126.1 ПК України, полягає в несвоєчасній сплаті суми узгодженого грошового зобов`язання. Відповідне порушення є закінченим у момент збігу передбаченого податковим законодавством строку сплати узгодженого, але не сплаченого платником податків грошового зобов`язання, а розмір штрафу визначається нормативно та фактично залежить від тривалості прострочення до моменту погашення боргу (до 30 днів або понад 30 днів).
У свою чергу, розстрочення судом у процесі виконання судового рішення присудженої ним з платника податків суми податкового боргу (сплата якої на час вирішення спору в суді вже є простроченою) не впливає на факт вчинення правопорушення, оскільки воно є вчиненим до моменту відповідного розстрочення, а тому розстрочення виконання не змінює обсягу відповідальності платника податків (не зменшує і не збільшує).
Пунктом 114.1 статті 114 ПК України передбачено, що застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків має відбуватись з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 ПК України.
Відповідно до пункту 102.1 статі 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Судом встановлено, а відповідачем не спростовано, що позивач самостійно задекларував податкові зобов`язання у поданій податковій декларації за 2012 рік з граничними строками сплати червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад грудень 2012 року та січень 2013 року.
Враховуючи дату прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення (16.11.2018), якими до позивача застосовані штрафні санкції (які законодавець відносить до визначення поняття «грошове зобов`язання»), а також дати граничних строків сплати грошових зобов`язань, суд доходить висновку про те, що податкове повідомлення-рішення прийнято податковим органом поза межами 1095 днів.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 16.04.2019 у справі №808/8881/13-а (адміністративне провадження №К/9901/6623/18), які суд враховує на підставі частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до приписів статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Дослідивши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, суд приходить висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Керуючись статтями 139, 242 - 246, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Позовну заяву Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення задовольнити.
Стягнути на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, сплачений судовий збір в розмірі 768,40 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Маковська