Справа № 620/785/19
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/785/19 Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Сорочка Є.О.,

Шурка О.І.,

за участі секретаря судового засідання Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, третя особа - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, третя особа - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», у якому, просив суд: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 07.02.2019 № 5, № 5 та від № 5.

На обгрунтування вказаних позовних вимог, позивач зазначив, що ні формою 1-ДФ, ні документальним підтвердженням від банківської установи не підтверджується те, що ним було отримано дохід за ознакою « 126» (додаткове благо), оскільки ПАТ «ОТП Банк» було фактично прощено суму заборгованості по процентах та пеню.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.05.2019 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на незаконність, необ`єктивність, необґрунтованість рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що він уклав з банком додатковий договір від 28.03.2016 до Кредитного договору № ML-0AQ/026/2007 від 21.09.2007 та отримав від нього вигоду, однак на думку апелянта, ця вигода не є додатковим благом в розумінні Податкового кодексу України, відтак підстави подавати декларацію за 2016 рік та сплачувати подати - відсутні.

Оскільки на момент винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень у відповідача була відсутня довідка про розмір анульованої (прощеної) суми боргу, тому саме у банка виник обов`язок податкового агента по сплаті відповідних податків.

Вказує, що банк не повідомив його про прощення основної суми боргу, а лише проінформував про суму прощеного боргу.

У судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила суд залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Так, у відповідності до положень частини першої ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини першої ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 21.09.2007 між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №ML-0AQ/026/2007.

28.03.2016 між позивачем та ПАТ «ОТП Банк» укладено додатковий договір до вищевказаного Кредитного договору, відповідно до умов якого сторони домовились, що позичальник до 28.03.2016 зобов`язується погасити боргові зобов`язання в розмірі 23000,00 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ на день укладення цього додаткового договору складає 599 617,64 грн. (а.с. 56).

Пунктом 2.1.2 Додаткового договору було встановлено, що за умови належного виконання позичальником умов Кредитного договору та цього Додаткового договору, сторони домовились, що банк, керуючись ст. 605 Цивільного кодексу України, здійснює анулювання (прощення) боргу в розмірі 31259,47 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ на день укладення цього додаткового договору складає 814 944,76 грн., і позичальник буде вважатись таким, що погасив свої боргові зобов`язання перед банком в повному обсязі.

Після погашення ОСОБА_1 заборгованості у визначеному між сторонами розмірі, банком було анульовано заборгованість за Кредитним договором (з урахуванням вимог Додаткового договору) у сумі 814944,76 грн. Штрафні санкції не нараховувались. Вказана інформація відображена банком у податковій звітності.

При цьому, як вбачається зі змісту застереження до пункту 2.1.2 та пункту 3.6.1 Додаткового договору від 28.03.2016, позичальник стверджує, що банк проінформував його про необхідність сплати податків та зборів з суми прощеного боргу (в том числі у разі її зміни), у випадках, передбачених законодавством України. Також підписанням цього договору позичальник підтверджує, що банк повідомив його про необхідність відображення суми прощеного боргу у річній податковій декларації.

Згідно відомостей з Держаного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів, в період з 01.01.2016 по 31.12.2016, відповідно до податкового розрахунку форми №1-ДФ, поданого ПАТ «ОТП Банк», позивач отримав дохід за ознакою « 126» (додаткове благо) у розмірі 814944,76 грн. (а.с. 24 зворот).

15.12.2017 ГУДФС у Чернігівській області звернулось до ПАТ «ОТП Банк» із листом за №7385/10/25-01-13-03-09, у якому, з метою уникнення втрат місцевого бюджету, просило надати пояснення та документальне підтвердження, у тому числі щодо ОСОБА_1 , про суми анульованого боргу по кредитному договору за 2016 рік (а.с. 27-28).

Листом від 28.12.2017 за №03-05-19-6/4436 ПАТ «ОТП Банк» повідомив, що запитувана щодо позивача інформація є банківською таємницею, однак підтвердило інформацію надану у податковому розрахунку за формою 1-ДФ про дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту), встановленого пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 167 Кодексу, та у вигляді процентів комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаних з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та на виконання вимог, встановлених пп. «д» пп. 165.1.55 п. 165.1 ст. 165 Кодексу Банк, шляхом укладення додаткових договорів про прощення боргу повідомляв платників податку про обов`язок сплатити податки та збору з доходу сум прощеного боргу (а.с. 29-30).

На підставі ст.20, п.п.78.1.2 п.78.1 ст.78, ст.79 Податкового Кодексу України та наказу ГУДФС у Чернігівській області №2266 від 03.12.2018 про проведення документальної позапланової документальної невиїзної перевірки, посадовою особою контролюючого органу проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів позивачу за період з 01.01.2016 по 31.12.2016.

Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 проінформовано письмовим повідомленням від 03.12.2018 №421/25-01-13-04-08, яке разом з копією наказу ГУ ДФС у Чернігівській області про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки №2266 від 26.12.2018 направлено позивачу засобами поштового зв`язку з повідомленням про вручення.

За результатами перевірки ГУДФС у Чернігівській області складено акт від 08.01.2019 №10/13/ (а.с. 23-26), у якому зафіксовано такі порушення ОСОБА_1 вимог податкового законодавства:

- пп. 49.18.4. п.49.18 ст.49, п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України, у результаті чого встановлено неподання до Чернігівської ОДПІ ГУДФС у Чернігівській області податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік;

- пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 та пп. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168 Податкового кодексу України, а саме: позивач не включив суму доходів, отриманих за ознакою « 126» (додаткове благо), та не подано податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також не сплачено податок на доходи фізичних осіб. Всього за актом перевірки донараховано податку на доходи фізичних осіб - 146690,06 грн.;

- пп. 1.1 п. 16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено суму військового збору, що підлягає сплаті до бюджету за результатами 2016 року. Донараховано військового збору з доходу, нарахованого як додаткове благо - 12224,17 грн.

У зв`язку з наведеним, ГУДФС у Чернігівській області 07.02.2019 винесено податкові повідомлення-рішення з розрахунками (а.с. 17-22):

- №5, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 183 362,58 грн. (146 690,06 грн. - за основним платежем, 36 672,52 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями);

- №5, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на суму 15270,21 грн. (12224,17 грн. - за основним платежем, 3056,04 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями);

- №5, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 170,00 грн.

Не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що не зважаючи на покладені на позивача зобов`язання, останній податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, у встановлених розмірах не сплатив, декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік не подав, відтак ГУДФС у Чернігівській області правомірно донарахувало ОСОБА_1 податок на доходи фізичних осіб у сумі 146690,06 грн. (814944,76*18%), військовий збір у сумі 12224,17 (814944,76*1,5%) та застосувало штрафні санкції за несвоєчасне подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік у сумі 170,00 грн., про що правомірно винесено відповідні податкові повідомлення-рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обгрунтованість позовних вимог та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

У силу вимог статті 62 Податкового кодексу України, одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Відповідно до пункту 78.4 статті 78 Податкового кодексу України, про проведення документальної позапланової перевірки керівник органу державної податкової служби приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Пункт 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, визначає вичерпний перелік підстав для здійснення документальної позапланової перевірки.

Так, відповідно до підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, документальна позапланова перевірка здійснюється у випадку, якщо платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.

При цьому статтею 79 Податкового кодексу України, визначено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Таким чином, з аналізу наведених правових норм, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу керівника контролюючого органу та за наявності підстав для її проведення; у свою чергу можливість для прийняття наказу про проведення документальної позапланової перевірки на підставі підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, виникає за умови, коли платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію або, розрахунки, якщо їх подання передбачено законом.

Як вбачається із Акта перевірки, ОСОБА_1 протягом 2016 року отримав дохід за ознакою « 126» (додаткове благо) у розмірі 814944,76 грн., однак останнім не було подано декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік.

На думку позивача, він отримав вигоду від підписання додаткового договору від 28.03.2016 до кредитного договору №ML-0AQ/026/2007, однак ця вигода не є додатковим благом у розумінні норм Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України, платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Положеннями підпунктів 163.1.1 пункту 163.1 статті 164, пункту 164.1 статті 164 цього Кодексу, передбачено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, а базою оподаткування - загальний оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання). Загальний оподатковуваний дохід - це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

З аналізу наведених положень ПК України можна зробити висновок, що до доходів взагалі та додаткових благ, зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у тій чи іншій формі.

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п. 164.2 ст. 164 ПК України.

У відповідності до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Згідно пп. 165.1.55 п.165.1 статті 165 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Тобто, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, комісії та/або штрафні санкції (пеню), прощені (анульовані) кредитором.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною. зокрема, у постановах від 24.10.2018 у справі №820/5376/16, від 14.11.2018 у справі №826/14782/15, від 21.11.2018 у справі №813/279/16.

У зв`язку з політичною та фінансовою кризою, яка сталася у 2014 році та спричинила девальвацію національної валюти в Україні, враховуючи скрутне становище, в якому опинилися позичальники - фізичні особи, які отримали споживчі кредити в іноземній валюті, з 07 травня 2015 року підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України був доповнений пунктом 8 на підставі Закону України «Про внесення змін до ПК України щодо кредитних зобов`язань».

Так, у відповідності до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

Разом з тим, у разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Отже, для правильного встановлення правової природи анульованого (прощеного) кредитором боргу (кредиту) позивача (як курсової різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, або додаткового блага, яке підлягає включенню до загального оподатковуваного доходу фізичної особи) необхідною умовою є дослідження судом характеру угоди між кредитором та позичальником.

Як свідчать матеріали справи, 28.03.2016 між позивачем та ПАТ «ОТП Банк» укладено додатковий договір до Кредитного договору, відповідно до умов якого сторони домовились, що позичальник до 28.03.2016 зобов`язується погасити боргові зобов`язання в розмірі 23000,00 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ на день укладення цього додаткового договору складає 599617,64 грн. (а.с. 56).

Пунктом 2.1.2 Додаткового договору було встановлено, що за умови належного виконання позичальником умов Кредитного договору та цього Додаткового договору, сторони домовились, що банк, керуючись ст. 605 Цивільного кодексу України, здійснює анулювання (прощення) боргу в розмірі 31 259,47 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ на день укладення цього додаткового договору складає 814944,76 грн., і позичальник буде вважатись таким, що погасив свої боргові зобов`язання перед банком в повному обсязі.

При цьому, згідно застереження до пункту 2.1.2 та згідно пункту 3.7 такого договору, Банк проінформував про необхідність сплати податків та зборів з суми прощеного боргу та позивач повинен був відобразити суму отриманого доходу у річній податковій декларації (а.с. 56).

Так, у період з 01.01.2016 по 31.12.2016 ПАТ «ОТП Банк» було анульовано (прощено) ОСОБА_1 суму боргу по Кредитному договору від 21.09.2007 № ML-0AQ/026/2007 у розмірі 31259,47 дол. США, що по курсу НБУ станом на 28.03.2016 еквівалентно 814944,76 грн., як визначено вказаним Додатковим договором від 28.03.2016.

ПАТ «ОТП Банк» відображено вищевказані кошти як дохід за ознакою « 126» (додаткове благо) у поданому податковому розрахунку сум доходу, нарахованого на користь платників податку за формою 1-ДФ, і сум утриманого з них податку, що підтверджено у листі від 28.12.2017 №03-05-19-6/4436 (а.с. 29-30).

Згідно довідки ПАТ «ОТП Банк» від 25.04.2019 №73-5-5/4712-БТ про складові прощеного (анульовано) боргу за укладеним із ОСОБА_1 кредитним договором, відповідно до якої кошти в сумі 814944,76 грн. є основною сумою боргу (кредит), без процентів (а.с. 58).

До посилань апелянта, що його вигода становить лише 8259, 47 доларів США (31259,47 дол. США - 23000 дол. США) та банк здійснив ще й скасування пені, окрім основного боргу, колегія суддів відноситься критично, оскільки вказане спростовується вище встановленими обставинами справи.

Таким чином, оскільки сума основного боргу (кредиту) по кредитному договору у розмірі 814944,76 грн., прощена позивачу ПАТ «ОТП Банк», є доходом позивача (додатковим благом), який підлягає декларуванню, тому позивач повинен був відобразити суму отриманого доходу у річній податковій декларації, у відповідності до абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Поширення, на анульовану банком суму, положень пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, колегія суддів не вважає за можливе, оскільки по заборгованості за кредитним договором від 21 вересня 2007 року ML-0AQ/026/2007 відсутні відповідні умови (зміна валюти зобов`язання за кредитом з іноземної валюти у гривню та прощення розміру різниці, відповідно розрахованої), за яких застосовуються вказані положення законодавства.

При цьому, додатковою угодою прощено борг у розмірі 31259,47 дол. США, визначаючи при цьому розмір такого боргу у гривнях, що складає 814944,76 грн.

Згідно з п. п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України, платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Згідно з п. п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України, платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 167.1 статті 167 Податкового кодексу України визначено, що ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до підпункту 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 162.1 статті 162 Податкового кодексу України платниками податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

За таких обставин ГУДФС у Чернігівській області правомірно донарахувало позивачу податок на доходи фізичних осіб у сумі 146690,06 грн. (814944,76*18%), військовий збір у сумі 12224,17 (814 944,76*1,5%) та застосувало штрафні санкції за несвоєчасне подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік у сумі 170,00 грн.

Твердження апелянта, що податковий орган, визначаючи йому податок на доходи фізичних осіб повинен був його обрахувати наступним чином: (31259,47 дол. США х 7,99 грн/(долар США) х 18%) та військовий збір (31 259,47 дол. США х 7,99 грн/(долар США) х 1,5%) колегія суддів вважає помилковими, оскільки, згідно умов додаткового договору від 28.03.2016 до Кредитного договору від 21.09.2007 №ML-0AQ/026/2007, Банк здійснює анулювання (прощення) боргу у розмірі 31 259,47 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ на день укладення цього додаткового договору складає 814 944, 76 грн.

Згідно даних Національного Банку України курс долара станом на 26.03.2016 (дату укладення додаткового договору) складав 26,070332 грн., а не 7,99 грн як зазначає позивач.

Посилання апелянта на те, що Банк його повідомив лише про суму прощеного боргу, а не про прощену суму основного боргу суд не приймає до уваги, оскільки, згідно довідки ПАТ «ОТП Банк» від 25.04.2019 №73-5-5/4712-БТ, наданої на вимогу суду першої інстанції, сума прощення боргу співпадає з сумою основного боргу у розмірі 31 259, 47 дол. США.

Отже, зважаючи на те, що сума грошового зобов`язання розрахована контролюючим органом правильно, зі встановлення складових усієї суми прощеної заборгованості за кредитом, колегія суддів приходить до висновку, що прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень є правомірним.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновки суду першої інстанцій.

Європейським судом з прав людини у рішенні у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010, № 4241/03 (п. 54) зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32), зокрема у п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, 4909/04 зазначив, що згідно з його усталеною практикою, що відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.05.2019 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Є.О. Сорочко

О.І. Шурко

Повний текст постанови складено 07.08.2019.