Справа № 120/2371/19-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2019-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 серпня 2019 р. Справа № 120/2371/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Чернюк Алли Юріївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Федчук Тетяни Юріївни,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Бертман Руслани Павлівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу:

за позовом: ОСОБА_2 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1 )

до: Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (, адреса: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21036)

про: визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (, адреса: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21036) про визнання протиправними та скасування постанов.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю, на думку позивача, постанов державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ВП № 58165546 від 18.04.2019 року про стягнення штрафу на користь держави у розмірі 3400,00 грн., ВП № 58165546 від 01.07.2019 року про стягнення штрафу на користь держави у розмірі 6800,00 грн., ВП № 58165546 від 02.07.2019 року про закінчення виконавчого провадження та ВП № 59446464 від 03.07.2019 року про відкриття виконавчого провадження з виконання стягнення виконавчого збору з ОСОБА_2 у розмірі 16692,00 грн.

Вважаючи, що у державного виконавця були відсутні правові підстави для винесення оскаржуваних постанов, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Одночасно позивачем заявлено клопотання про витребування з Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області матеріали виконавчого провадження № 58165546 та № 59446464.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 25.07.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Витребувано з Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області та зобов`язати у 3-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати суду належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № 58165546 та № 59446464.

02.08.2019 року від представника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти задоволення адміністративного позову.

Одночасно з відзивом на позовну заяву представником відповідача подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Визначаючись щодо поданого представником відповідача клопотання, суд зазначає наступне.

В обґрунтування вказаного клопотання зазначено, що згідно інформації з сайту пошуку поштових відправлень «Укрпошта» (http://ukrposhta.ua/vidslidkuvati-forma-poshuku - трек-номер відстеження: 953 та 208) оскаржувані постанови № 58165546 від 01.07.2019 року про накладення штрафу у розмірі 6800,00 грн. та № 58165546 від 02.07.2019 року про закінчення виконавчого провадження вручено позивачу (представнику позивача) 04.07.2019 року, а постанову № 59446464 від 03.07.2019 року про відкриття виконавчого провадження - 05.07.2019 року.

В свою чергу, позивачем надано розписку листоноші від 08.07.2019 року, згідно якого вбачається, що поштові відправлення за вказаними трек-номерами відстеження: 953 та 208, вручено 09.07.2019 року.

Так, частиною першою, другою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

З огляду на те, що оскаржувані постанови державного виконавця отримані позивачем 09.07.2019 року, а адміністративний позов щодо оскарження рішень посадових осіб органу державної виконавчої служби позивач подав до суду 19.07.2019 року (засобами поштового зв`язку), суд протокольною ухвалою на місці ухвалив відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача.

Стосовно клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду для оскарження постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 18.04.2019 року у виконавчому провадженні № 58165546 про стягнення штрафу на користь держави у розмірі 3400,00 грн., суд зазначає наступне.

Позивачем на підтвердження того, що ним з поважних причин пропущено строк звернення до суду було надано ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 14.05.2019 року та ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 29.05.2019 року. Зі змісту вказаних ухвал вбачається, що внаслідок неможливості сплатити судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області позовна заява була повернута позивачу.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

У Рішенні у справі «Белле проти Франції» від 04.12.1995 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту (Рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006 року).

Також, із Рішення Європейського Суду з прав людини по справі «Іліан проти Туреччини» слідує, що правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

У справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

Водночас у справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Як свідчить вказана позиція Суду, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Крім того, застосування правила пропуску строку звернення до суду залежить від обставин справи. Під цим слід розуміти вагомість права, про захист якого особа звернулася до суду.

Відповідно до частини 1 статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З огляду на зазначене та з урахуванням європейської судової практики, суд протокольною ухвалою на місці ухвалив задовольнити клопотання позивача та поновити пропущений строк звернення до адміністративного суду.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та надав пояснення згідно з обґрунтуваннями, наведеними у позовній заяві, просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала та просила відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04.12.2018 року визнано протиправними дії голови Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області ОСОБА_2 в частині не забезпечення належного оформлення дублікату трудової книжки ОСОБА_3 . Зобов`язано голову Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області ОСОБА_2 забезпечити належне оформлення дублікату трудової книжки ОСОБА_3 у відповідності до зразка бланків трудової книжки і вкладиша до неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 за № 301 «Про трудові книжки працівників», зі змінами внесеними, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 131 від 02.03.1994 "Про внесення змін до зразка бланка трудової книжки"; наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» з вжиттям заходів в межах наділених повноважень за займаною посадою та в порядку підлеглості. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_3 сплачений при звернені до суду судовий збір у розмірі 234,93 грн. (двісті тридцять чотири гривні 93 копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області. Стягнуто на користь ОСОБА_3 судові витрати пов`язанні із прибуттям до суду в сумі 107,47 грн. (сто сім гривень 47 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області.

16.01.2019 року Вінницьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 0240/2611/18-а про зобов`язання голови Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області ОСОБА_2 забезпечити належне оформлення дублікату трудової книжки ОСОБА_3 у відповідності до зразка бланків трудової книжки і вкладиша до неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 за № 301 «Про трудові книжки працівників», зі змінами внесеними, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 131 від 02.03.1994 "Про внесення змін до зразка бланка трудової книжки"; наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» з вжиттям заходів в межах наділених повноважень за займаною посадою та в порядку підлеглості.

Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Бойком Сергієм Володимировичем постановою ВП № 58165546 від 23.01.2019 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 0240/2611/18-а від 16.01.2019 року, виданого Вінницьким окружним адміністративним судом.

Надано боржнику строк на виконання рішення суду протягом 10 робочих днів. Постановлено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 16692,00 грн.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Бойка Сергія Володимировича ВП № 58165546 від 18.04.2019 року за невиконання рішення суду без поважних причин, що зобов`язує боржника вчинити певні дії накладено на голову Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області ОСОБА_2 штраф у розмірі 3400,00 грн.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Бойка Сергія Володимировича ВП № 58165546 від 01.07.2019 року за повторне невиконання рішення суду без поважних причин накладено на боржника штраф у розмірі 6800,00 грн.

Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Бойком Сергієм Володимировичем постановою ВП № 58165546 від 02.07.2019 року закінчено виконавче провадження на підставі пункту 11 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

03.07.2019 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Бойком Сергієм Володимировичем постановою ВП № 59446464 відкрито виконавче провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 58165546 від 23.01.2019 року, виданої Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області.

Вважаючи постанови протиправними та такими, що підлягають скасуванню, ОСОБА_2 звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовано нормами Конституції України, Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02.06.2016 року № 1403-VIII (далі - Закон № 1403-VIII) та Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 1403-VIII примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Згідно частини 1 статті 3 Закону № 1403-VIII завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Частиною першою статті 1 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад як, зокрема, обов`язковість виконання рішень.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою статті 13 Закону №1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1, 2 статті 15 Закону № 1404-VIII, сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

За приписами статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Частиною четвертою статті 18 Закону № 1404-VIII встановлено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до статті 20 Закону № 1404-VIII для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною третьою, п`ятою, шостою вищезазначеної статті встановлено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Так, державний виконавець, отримавши заяву ОСОБА_3 та виконавчий лист № 0240/2611/18-а від 16.01.2019 року, виданий Вінницьким окружним адміністративним судом, виніс постанову про відкриття виконавчого провадження у відповідності до вимог Закону № 1404-VІІІ, правових підстав здійснювати перевірку виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження у державного виконавця відсутні, як і відсутні підстави для повернення виконавчого документа стягувачу без виконання.

Таким чином, в даному випадку, жодних передбачених Законом підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження чи повернення виконавчого документа стягувачу на час винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження не встановлено.

Стосовно посилання позивача про те, що при державним виконавцем чітко не визначено особу, яка є боржником у вказаному виконавчому провадженні, суд зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту резолютивної частини рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04.12.2018 року та виконавчого листа, обов`язок щодо виконання рішення немайнового характерну покладено на голову Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області ОСОБА_2 , який в свою чергу зазначений боржником у виконавчому документі.

За визначеннями, наведеними у пунктах 7, 9 статті 4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Згідно частини 3 статті 46 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Разом з тим, відповідно розпорядження Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області № 66 від 16.03.2018 року голова Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області несе відповідальність за виконання покладених на районну державну адміністрацію завдань і за здійснення нею визначених повноважень.

Суд, задовольняючи вимогу щодо зобов`язання голови Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області ОСОБА_2 забезпечити належне оформлення дублікату трудової книжки ОСОБА_3 , з вжиттям заходів в межах наділених повноважень за займаною посадою та в порядку підлеглості, захистив порушене право позивача, шляхом зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Так, у спірних правовідносинах голова Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області ОСОБА_2 здійснював владні управлінські функції в межах наділених повноважень за займаною посадою, а тому є суб`єктом владних повноважень у розумінні пункту 7, 9 частини 1 статті 4 КАС України та виконання рішення суду покладено на посадову особу, яка, в свою чергу, є боржником у виконавчому провадженні.

Суд наголошує, що, незважаючи на відсутність у голови Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області ОСОБА_2 статусу юридичної особи, він являється суб`єктом владних повноважень у розумінні пункту 7, 9 частини 1 статті 4 КАС України, а тому може бути боржником. Відповідно до статті 43 КАС України він є носієм адміністративної процесуальної правосуб`єктності, може мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві і здатен особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Згідно статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Тобто, державний виконавець має не тільки здійснити перевірку виконання рішення, а й встановити відсутність поважних причин невиконання рішення.

Як вбачається із матеріалів виконавчого провадження, 29.01.2019 року на адресу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області надійшов лист Могилів-Подільської районної державної адміністрації № 359/02-02.09 від 25.01.2019 року, згідно якого боржник повідомив про виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04.12.2018 року у справі № 0240/2611/18-а та надано копію Дубліката трудової книжки серії НОМЕР_2 .

11.02.2019 року на адресу відповідача надійшла заява ОСОБА_3 , згідно якої стягував повідомив про невиконання боржником рішення суду.

Враховуючи позиції сторін виконавчого провадження в частині належного виконання рішення суду та з метою надання оцінки діям боржника щодо виконання рішення суду, що передбачає необхідність володіння спеціальними знаннями, кваліфікацією та досвідом роботи у відповідній галузі, державним виконавцем, згідно статті 20 Закону № 1404-VIII, у межах виконавчого провадження № 58165546, винесено постанови від 11.03.2019 року та від 18.06.2019 року про призначення спеціаліста для участі у виконавчому провадженні.

Згідно висновку головного державного інспектора Управління Держпраці у Вінницькій області Онофрійчука Л.М. від 14.03.2019 року вбачається, що рішення суду боржником не виконано.

19.03.2019 року на адресу боржника було направлено вимогу державного виконавця № 2984/02.1-25/8 щодо виконання рішення суду, згідно якої боржника зобов`язано виконати рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04.12.2018 року у справі № 0240/2611/18-а в повному обсязі, у строк до 02.04.2019 року, з урахуванням зазначеного вище висновку, який сторонами виконавчого провадження у визначеному законом порядку не оскаржувався.

03.04.2019 року на адресу відповідача надійшла заява ОСОБА_3 про відкладення проведення виконавчих дій в порядку частини першої статті 32 Закону України «Про виконавче провадження».

За наслідками розгляду вказаної заяви,державним виконавцем винесено постанову № 58165546 від 04.04.2019 року про відкладення проведення виконавчих дій до 17.04.2019 року.

04.04.2019 року на адресу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області надійшов лист Могилів-Подільської районної державної адміністрації № 1136/02-02.13 від 02.04.2019 року, згідно якого боржник повідомив про виконання рішення суду та надав копію Дубліката трудової книжки серії НОМЕР_3 .

09.04.2019 року на адресу відповідача надійшла заява ОСОБА_3 , згідно якої стягував повідомив про невиконання боржником рішення суду.

В межах вказаного строку, рішення суду в повному обсязі боржником не виконано, що підтверджується заявою стягувача від 18.04.2019 року.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Бойка Сергія Володимировича ВП № 58165546 від 18.04.2019 року за невиконання рішення суду без поважних причин, що зобов`язує боржника вчинити певні дії накладено на голову Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області ОСОБА_2 штраф у розмірі 3400,00 грн.

03.06.2019 року на адресу відповідача надійшов лист Могилів-Подільської районної державної адміністрації № 1737/02-02.09 від 03.06.2019 року, згідно якого боржник повідомив про виконання рішення суду та, в якості доказів, надав належним чином засвідчені копії: дубліката трудової книжки ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 ; заяви ОСОБА_3 від 14.03.2018 року; акта фіксації відмови в отриманні трудової книжки ОСОБА_3 від 27.03.2018 року; актів відмови від отримання дубліката трудової книжки від 28.12.2018 року, від 11.01.2019 року, від 03.04.2019 року.

10.06.2019 року на адресу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області надійшла заява ОСОБА_3 , згідно якої стягував повідомив про невиконання боржником рішення суду.

18.06.2019 року державним виконавцем винесено постанову про призначення спеціаліста у виконавчому провадженні № 58165546.

За результатами опрацьованих матеріалів виконавчого провадження, головним державним інспектором Управління Держпраці у Вінницькій області Онофрійчуком Л.М. складено відповідний висновок, згідно якого, станом на 20.06.2019 року встановлено: невідповідність бланку дубліката трудової книжки серії НОМЕР_3 до зразка бланка трудової книжки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 за № 301 «Про трудові книжки працівників», зі змінами внесеними, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 131 від 02.03.1994 "Про внесення змін до зразка бланка трудової книжки" та неналежне оформлення дубліката трудової книжки серії НОМЕР_3 від 02.04.2019 року виданого на ім`я ОСОБА_3 , всупереч наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», що вказує на необхідність приведення у відповідність з врахуванням встановлених порушень при заповнені.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Бойка Сергія Володимировича ВП № 58165546 від 01.07.2019 року за повторне невиконання рішення суду без поважних причин накладено на боржника штраф у розмірі 6800,00 грн.

При цьому, стосовно вищевказаних висновків головного державного інспектора Управління Держпраці у Вінницькій області позивач зазначає, що згідно підпункту 4 пункту 13 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 26.04.2017 року інспекторам праці забороняється розглядати та перевіряти питання, яке є предметом розгляду в суді або щодо якого набрало законної сили рішення суду, перевіряти своєчасність, правильність і повноту виконання рішень суду. Тому, на думку позивача, державним виконавцем не могли бути враховані вищезазначені висновки.

Проте, суд критично оцінює посилання позивача на вказані положення, оскільки, даний Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, зокрема, під час проведення інспекційних відвідувань та організації невиїзних інспектувань.

Відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII, яка визначає відповідальність за невиконання рішення, що, зокрема, зобов`язує боржника вчинити певні дії, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення. Вказана стаття, як і спеціальний закон, не містить норм, які б звільняли боржника від відповідальності за невиконання без поважних причин рішення суду в залежності від тих чи інших обставин.

З наведених норм, зокрема, слідує, що покладення на боржника негативних наслідків у вигляді грошового стягнення (штрафу) може бути застосовано виконавцем у разі невиконання рішення без поважних причин у встановлений виконавцем строк.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону, можуть вважатися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення боржника, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для виконання рішення у встановлений виконавцем строк та повинні бути підтверджені належними доказами.

При цьому, застосування такого заходу реагування як винесення постанови про накладення штрафу є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

В свою чергу, згідно частини 4 статті 19 Закону № 1404-VIII сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Конвенції, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Як неодноразово підкреслював Суд, органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення. Так, у рішенні по справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, Суд зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6.

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з положеннями статті 129-1 Конституції України.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Так, висновки державного інспектора Управління Держпраці у Вінницькій області та державного виконавця про невиконання судового рішення не спростовуються позивачем, оскільки ним фактично не заперечується факт неможливості виконання рішення суду.

Крім того, суд зауважує, що згідно статті 31 Закону № 1404-VIII у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення відповідного рішення.

У разі якщо зміст виконавчого документа незрозумілий, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення його змісту.

Відповідно до статті 33 Закону № 1404-VIII за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

За наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

З огляду на викладене, враховуючи те, що з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 58165546 від 23.01.2019 року до дати винесення оскаржуваних постанов про накладення штрафу, боржник не скористався своїми правами, встановленими Законом України «Про виконавче провадження», а також не надав державному виконавцю відомостей, які б зумовили обов`язкове зупинення виконавчого провадження, суд доходить висновку про обґрунтованість винесення державним виконавцем постанов про накладення штрафу.

Так, у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (частина 3 статті 63 Закону № 1404-VIII).

Підстави закінчення виконавчого провадження викладені в частині 1 статті 39 Закону № 1404-VIII, зокрема, надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

В силу наведених норм Закону, підставою для винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження є саме факт невиконання боржником рішення суду у визначений строк.

Наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, визначені статтею 40 Закону № 1404-VIII, зокрема, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку.

Враховуючи, що позивачем не надано доказів виконання рішення суду та вимог виконавця, суд доходить висновку про те, що винесення державним виконавцем постанов про накладення на боржника штрафу за невиконання рішення суду може бути підставою для закінчення виконавчого провадження, а відтак, постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 58165546 від 02.07.2019 року та постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 59446464 від 03.07.2019 року про стягнення виконавчого збору є правомірними та такими, що відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про правомірність дій, які вчиняв державний виконавець при винесенні оскаржуваних постанов.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001 року рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позову відсутні.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 139 КАС України судові витрати у цій справі стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (, адреса: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21036).

Рішення у повному обсязі виготовлене: 12.08.2019

Суддя Чернюк Алла Юріївна