Справа № 640/20285/18
Суддя: Патратій О.В.
Дата ухвалення: 2019-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 серпня 2019 року № 640/20285/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Патратій О.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач), в якому просить зобов`язати нараховувати та виплачувати пенсію у встановленому до 01.10.2017р. розмірі без обмеження ставкою максимального розміру пенсії у 10 740,00 грн. починаючи з 01.01.2018р.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.12.2018р. відкрито спрощене позовне провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 01.01.2018р. відповідач продовжує виплачувати позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у розмірі 10 740,00 грн., хоча обмеження передбачені у ч.3 ст. 27 вказаного Закону діяли лише до 31.12.2017р.

Також позивач посилається на те, що відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії" від 03.10.2017р. № 2148-08 (далі - Закон № 2148-08) позивачу протиправно проведено перерахунок раніше призначеної пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням середньої заробітної плати в Україні за 2014-2016 року 3764,40 грн. та страхового стажу, один рік якого дорівнює 1%.

Відповідач у відзиві проти позовних вимог заперечив.

Дослідивши обставини справи та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком, яка була призначена йому 22.04.2001 року відповідно до Закону України «Про державну службу», в зв`язку із досягненням 50-річного віку, згідно протоколу №32470.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2017 року у справі № 758/4601/17 позов ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - задоволено. Зобов`язано Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України у місті Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з застосуванням показника середньої заробітної плати, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії у відповідності до частини другої ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01 березня 2017 року.

Вказаним судовим рішенням було встановлено, що «01.03.2017 ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою саме про призначення йому пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Тобто, позивачу вперше призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, ніж Закон №1058-ІV. Оскільки за призначенням пенсії відповідно до Закону №1058-ІV позивач звернувся вперше 01 березня 2017 року, тому відповідач безпідставно застосував до спірних правовідносин положення частини третьої статті 45 Закону №1058-IV, а не частини другої статті 40 Закону №1058-IV.».

Відповідно до ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.02.2018р. позивач звернувся до відповідача з заявою щодо не застосування до нього обмеження розміру виплати пенсії, однак листом-відповіддю від 16.03.2018р. № 15241/16 відповідач повідомив, що законних підстав не обмежувати розмір пенсії позивачу відсутні.

Статтею 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону №1058-IV виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

На виконання вимог ухвали суду від 10.12.2018р. Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві надано матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 .

Як вбачається з розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 145326 від 19.10.2017р. (через перехід з одного виду на інший вид пенсії) загальний розмір пенсії ОСОБА_1 становить 12 230,66 грн. Проте до виплати позивачу підлягала суму пенсії у розмірі 10 740,00 грн.

Як вбачається з розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 145326 від 27.11.2017р. (за формулою до 01.10.2017р.) загальний розмір пенсії ОСОБА_1 становить 11943,91 грн. Проте до виплати позивачу підлягала суму пенсії у розмірі 10 740,00 грн.

Як вбачається з розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 145326 від 13.02.2018р. (за новою формулою) загальний розмір пенсії ОСОБА_1 становить 9 099,34 грн. Проте до виплати позивачу підлягала суму пенсії у розмірі 10 740,00 грн.

Щодо розміру пенсії позивача за період з 01.10.2017р. по 31.12.2017р. суд зазначає наступне.

11.10.2017р. набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 р. № 2148-VIII, згідно ч. 2 Прикінцевих і перехідних положень якого установлено, що з 1 жовтня 2017 року до встановлення розміру прожиткового мінімуму, який буде більшим за розмір, встановлений на 1 грудня 2017 року та збільшений на 79 гривень, при призначенні та перерахунку пенсій, надбавок, підвищень, інших пенсійних виплат, встановлених законодавством, використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений на 1 грудня 2017 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", збільшений на 79 гривень.

У разі якщо внаслідок перерахунку, проведеного відповідно до цього Закону, розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Також Законом № 2148-VIII доповнено ч. 4-3, 4-4 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. №1058-IV, згідно яких пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

При здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 1 грудня 2017 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", збільшений на 79 гривень.

З 1 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.

На підставі вказаного Закону № 2148-VIII органами Пенсійного фонду України проведено перерахунок пенсій пенсіонерам, яким пенсія призначена раніше, в тому числі, і позивачу.

Суд зазначає, що для застосування положень Закону № 2148-VIII перерахунок пенсії проводиться автоматично, подача заяви пенсіонера для цього не передбачена, оскільки це не є переходом на інший вид пенсії, тому посилання позивача на відсутність відповідної заяви як на підставу для визнання проведеного розрахунку протиправним не можуть бути визнані обґрунтованими.

Як зазначено вище, згідно проведеного перерахунку, з урахуванням середньої заробітної плати в Україні за 2014-2016 року 3764,40 грн. та страхового стажу, один рік якого дорівнює 1%, розмір пенсії позивача з 01.10.2017 р. визначено у сумі 11 943,91 грн. (розпорядження № 145326 від 27.11.2017р.).

При цьому, відповідно до п.3 ст. 27 Закону № 2148-VIII до виплати нараховувалось 10 740,00 грн., оскільки згідно вказаного положення максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740,00 гривень.

Таким чином, у період до 31.12.2017 р. розмір пенсії позивача визначено у максимально можливому розмірі 10 740 грн., і цей розмір жодним чином не залежить від застосованого коефіцієнта величини оцінки одного року страхового стажу.

Щодо застосування до визначення розміру пенсії позивача коефіцієнта величини оцінки одного року страхового стажу (1% чи 1, 35%) суд зазначає наступне.

Оскільки пенсія позивачу призначена до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", вона з 1 жовтня 2017 року перераховується із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, про що прямо вказано у ч. 4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV, тоді як зміст ч. 4-4 Прикінцевих положень вказаного Закону до позивача очевидно не стосується як особи, якій у період з 1 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року пенсія не призначалася.

З врахуванням викладеного у суду відсутні підстави для визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача щодо визначення розміру пенсії позивача у вказаний період.

Щодо розміру пенсії позивача за період з 01.01.2018 р.

Вищезазначене положення ч. 3 ст. 27 Закону України №1058-IV, згідно якого максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, і передбачено тимчасово, по 31 грудня 2017 року, обмеження максимального розміру пенсії не більше 10740 гривень, чинне станом на 01.01.2018 р. та станом на час прийняття рішення у справі.

Згідно ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 р." установлено у 2018 році прожитковий мінімум осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень.

Згідно ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 р." установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень.

Відповідно, загальне правило ч. 3 ст. 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" має застосовуватися з врахуванням ст. 7 Законів України "Про Державний бюджет України на 2018 р.", "Про Державний бюджет України на 2019р.", оскільки встановлений у вказаній статті розмір 10 740,00 грн. діє тимчасово, до 31.12.2017р. і не поширюється на подальші роки.

Згідно ч. 2 р. ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №2148-VIII у разі якщо внаслідок перерахунку, проведеного відповідно до цього Закону, розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Як вбачається з розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 145326 від 13.02.2018р. (за новою формулою), тобто після 11.10.2017р. - набуття чинності Закону № 2148-VIII, загальний розмір пенсії ОСОБА_1 становить 9 099,34 грн. Проте до виплати позивачу підлягала суму пенсії у розмірі 10 740,00 грн.

Відповідно, визначення розміру пенсії позивача залежить від того, як тлумачити ч.2 р. ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №2148-VIII, а саме - що є раніше встановленим розміром - нарахована чи виплачена пенсія, оскільки їх розмір різниться в даному випадку.

На думку суду, з огляду на зміст ч. 3 ст. 27 Закону №1058-IV обмеження стосується саме виплаченої пенсії, при чому, цей мінімум змінюється залежно від зміни прожиткового мінімуму.

Закон від 03.10.2017р. №2148-VIII набув чинності з 11.10.2017р. для всіх, в тому числі, і пенсіонерів, яким було нараховано пенсію у більшому, ніж 10 740 грн. розмірі, і наведене відповідачем тлумачення законодавства означало би, що для всіх пенсіонерів осучаснення пенсій мало відбуватися з урахуванням максимального розміру попередньо призначеної пенсії - 10 740 грн., оскільки вони всі отримували пенсію саме з таким обмеженням, тоді як загальне положення ч. 3 ст. 27 Закону №1058-IV мало б стосуватися лише пенсіонерів, яким пенсію призначено після 11.10.2017р.

На думку суду, якщо законодавець, запроваджуючи пенсійну реформу Законом від 03.10.2017 р. №2148-VIII, мав на увазі таке загальне обмеження максимального розміру раніше встановленої пенсії для порівняння її розміру з осучасненою пенсією особи, він мав би про це прямо зазначити у вказаному Законі.

Оскільки законодавцем в ухвалених законах будь-які норми подібного змісту відсутні, суд вважає, що загальне положення ч. 3 ст. 27 Закону №1058-IV має застосовуватися саме щодо нарахованої, а не фактично виплаченої пенсії особи, призначеної до 11.10.2017 р., і стосується всіх пенсіонерів незалежно від того, коли їм призначено пенсію - до чи після жовтня 2017р.

Таким чином, починаючи з 01.01.2018 р., розмір пенсії позивача не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, без застосування тимчасового обмеження не більше 10740 гривень, враховуючи розмір призначеної позивачу пенсії до набуття чинності Законом №2148-VIII - 12 230,66 грн.

Тобто, з 01.01.2018р. максимальний розмір пенсії не може перевищувати 13 730,00 грн., а з 01.07.2018 р. - 14 350,00 грн., а тому з 01.01.2018 позивачу повинно бути виплачуватись пенсія в розмірі 12 230,66 грн.

В даному випадку згідно матеріалів справи відповідачем з 01.01.2018 р. нараховується та виплачується пенсія в меншому розмірі, ніж була позивачу встановлена до перерахунку з 01.10.2017р., що свідчить про допущення протиправної бездіяльності щодо визначення розміру пенсії позивача.

Вказане є підставою для задоволення позивних вимог в частині перерахунку пенсії позивача з 01.01.2018 р., оскільки відповідачем при розрахунку пенсії позивача за вказаний період не враховано для порівняння розмір призначеної позивачу пенсії до набуття чинності Законом №2148-VIII - 12 230,66 грн.

Для повного захисту прав та інтересів позивача суд вважає за необхідне в даному випадку вийти за межі позовних вимог в порядку ст. 9 КАС України.

Крім того, суд враховує, що в Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і дію принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

Основний Закон також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

В рішенні від 26 червня 2014 року в справі «Суханов та Ільченко проти України» ЄСПЛ наголосив, що зменшення розміру або припинення виплати установленої соціальної допомоги може становити втручання в право власності (п. 52).

Крім того, ЄСПЛ у своїй прецедентній практиці характеризує якість закону як правове положення, що може витримати перевірку його на якість, якщо це положення є достатньо чітким у переважній більшості справ, що їх розглядали національні органи (Ґавенда проти Польщі від 14.03.2002).

Чинні положення національного законодавства потрібно формулювати так, щоб вони були достатньо доступними, чіткими і передбачуваними у практичному застосуванні (Броньовський проти Польщі від 22.06.2004). Якість закону вимагає, щоб він був доступний для даної особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. Це означає, що в національному праві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Небезпека свавілля є особливо очевидною, коли виконавча влада здійснює свої функції закрито. Закон має містити досить зрозумілі й чіткі формулювання, які давали б громадянам належне уявлення стосовно обставин та умов, за якими державні органи уповноважені вдаватися до втручання в право (Аманн проти Швейцарії від 16.02.2000).

Як зазначено вище, питання недопущення звуження змісту й обсягу існуючих прав і свобод, зокрема у сфері соціального забезпечення пенсіонерів, неодноразово було предметом конституційного розгляду. Втім, поширеною залишається практика шкодливого та очевидно неправомірного правозастосування органами Пенсійного фонду України приписів законодавства, що має наслідком щомісячне звуження обсягів прав та інтересів осіб, що призводить до недоотримання належних до сплати сум пенсійних виплат.

У зв`язку з викладеним, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судові витрати у справі відсутні

Керуючись статтями 77, 139, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо здійснення розрахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 01.01.2018р., без врахування для порівняння розміру призначеної пенсії до набуття чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017р. № 2148-VIII - 12 230,66 грн.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська 16, ) здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідн.код НОМЕР_1 ) та виплатити пенсію, починаючи з 01.01.2018 р., в розмірі, який не може бути більшим десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, враховуючи для порівняння розмір призначеної пенсії до набуття чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 р. № 2148-VIII у розмірі 12 230,66 грн.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя О.В. Патратій