Справа № 440/2600/19
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2019-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 серпня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/2600/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Алєксєєвої Н.Ю., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

18 липня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання протиправною відмови від 20.06.2019 у реєстрації місця проживання ОСОБА_1 у 23/150 частині домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ) та зобов`язання здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 у 23/150 частині домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19.06.2019 звернувся до управління із заявою про реєстрацію його місця проживання за адресою фактичного постійного проживання: АДРЕСА_1 ). До заяви позивач додав усі необхідні документи. Разом з тим, 20.06.2019 управління відмовило в реєстрації його місця проживання з посиланням на підпункт 1 пункту 11 Правил реєстрації місця проживання (особа не надала документів або інформації). Таку відмову позивач вважає безпідставною, оскільки будинок, у якому він проживає, поділений між власниками на окремі квартири, які, в свою чергу, знаходяться у виключній приватній власності його дружини ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 22.07.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі №440/2600/19 та ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 12.08.2019. Залучено у часті у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_2 .

08.08.2019 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, у якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог. Зазначає, що Правила реєстрації місця проживання, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №207, передбачають в обов`язковому порядку надання особою відповідних документів, які б підтверджували право власності на житло, в якому особа має намір зареєструватися та, відповідно, згоду всіх співвласників такого житла. Реєстрація місця проживання членів сім`ї співвласника здійснюється за згодою співвласників житла, як єдиного об`єкта нерухомого майна, єдиного житлового приміщення. Зазначена згода не вимагається лише при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників. До управління позивач звернулась із заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ). До заяви позивачем надано документи на право власності 23/150 частини домоволодіння, зареєстрованого за ОСОБА_2 . Документів на іншу частину домоволодіння надано не було та згода інших співвласників відсутня. Отже, позивач не надав до управління документів, які б підтверджували право власності на житло, в якому він має намір зареєструватися, та, відповідно, згоду всіх співвласників такого житла, як єдиного об`єкту нерухомого майна, єдиного житлового приміщення. Відтак, відмова управління у реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ) є правомірною та скасуванню не підлягає.

Представник позивача та третя особа надали клопотання про розгляд справи без їх участі та без участі позивача у порядку письмового провадження.

Відповідач в судове засідання явку свого уповноваженого представника не забезпечив, хоча у справі наявні докази, що він належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання. У відзиві на позов містить клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника управління.

Згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, а також відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив розглянути справу у порядку письмового провадження.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.

19.06.2019 ОСОБА_1 звернувся до Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) /а.с. 24/.

У реєстрації місця проживання за вказаною адресою заявниці відмовлено, у зв`язку з ненаданням особою необхідних документів або інформації згідно підпункту 1 пункту 11 Правил реєстрації місця проживання /а.с. 24 зі звороту/.

Не погодившись з такою відмовою, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання протиправною відмови від 20.06.2019 у реєстрації місця проживання ОСОБА_1 у 23/150 частині домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ), та зобов`язання управління зареєструвати місце проживання останнього за вказаною адресою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

Відповідно до визначення, наведеного в частині 1 статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", органом реєстрації є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Статтею 3 зазначеного Закону встановлено, що місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Згідно з частиною 1 статті 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Частиною 3 статті 6 вказаного Закону встановлено, що для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): - письмову заяву; - документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; - квитанцію про сплату адміністративного збору; - документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; - військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Статтею 9-1 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо: - особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію; - у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними; - для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку.

Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови.

Механізм здійснення реєстрації / зняття з реєстрації місця проживання / перебування осіб в Україні, а також встановлення форми необхідних для цього документів визначають Правила реєстрації місця проживання, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №207 (надалі по тексту - Правила).

Як слідує зі змісту відзиву на позовну заяву, підставою для відмови позивачу у реєстрації її місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ), слугувало не надання позивачем згоди всіх співвласників єдиного житлового приміщення, розташованого за вказаною адресою, що є порушенням пункту 18 Правил. Відтак, після прийнятого рішення про відмову відповідно до пункту 11 Правил заяву та додані до неї документи було повернуто ОСОБА_1 .

За змістом пункту 18 Правил для реєстрації місця проживання особа або її представник подає:

1) заяву за формами, наведеними відповідно у додатках 6, 7 або 8;

2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження. Реєстрація місця проживання дітей, які є іноземцями чи особами без громадянства, здійснюється за умови внесення даних про дітей до посвідки на постійне або тимчасове проживання їх батьків та копії свідоцтва про народження. Документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами;

3) квитанцію про сплату адміністративного збору (у разі реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з попереднього місця проживання адміністративний збір стягується лише за одну послугу);

4) документи, що підтверджують:

право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків / одного з батьків або законного представника/представників);

право на перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи, - довідка про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи за формою згідно з додатком 9, копія посвідчення про взяття на облік бездомної особи, форма якого затверджується Мінсоцполітики (для осіб, які перебувають на обліку у цих установах або закладах);

проходження служби у військовій частині, адреса якої зазначається під час реєстрації, довідка про проходження служби у військовій частині, видана командиром військової частини за формою згідно з додатком 10 (для військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби);

5) військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку);

6) заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 11 (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання особи інші документи.

Відповідно до пункту 11 Правил орган реєстрації відмовляє в реєстрації / знятті з реєстрації місця проживання, якщо:

- особа не подала необхідних документів або інформації;

- у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними;

- звернулася особа, яка не досягла 14 років.

Рішення про відмову в реєстрації / знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію / зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.

Судом встановлено, що в спірному випадку, подаючи заяву про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 до такої заяви додав: паспорт громадянина України, свідоцтво про право на спадщину від 13.05.2015, зареєстроване в реєстрі за №1-333, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №37432845 від 13.05.2015, РНОНМ:01, НЗППВ: 9641605 та квитанцію про сплату адміністративного збору.

При цьому, подана позивачем заява про реєстрацію місця проживання містить також письмову згоду на проживання в житлі ОСОБА_1 власника такого житла - ОСОБА_2 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Ленінським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 23.12.1998 (підстава набуття права власності свідоцтво про право на спадщину від 13.05.2015).

Так, відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 13.05.2015, посвідченого державним нотаріусом Третьої Полтавської державної нотаріальної контори Шендрик Т.А. та зареєстрованого в реєстрі за №1-333 /а.с. 20/, спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_3 , 1932 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , у тому числі з урахуванням 1/2 частки у спадщині, від якої відмовився чоловік померлої ОСОБА_4 . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з :23/150 частини житлового будинку з частиною надвірних будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 на земельній ділянці державного фонду. Житловий будинок з надвірними будівлями в цілому складається з наступних об`єктів: житловий будинок А-1 загальною площею 134,7 кв.м., житловою площею 88,9 кв.м., сараї: Б, Г, Д; погріб г, вбиральні: В, д; навіс З, літій душ Ж, огорожі: №2, №3, №5, ворота огорожі № №4, №6.

Ця 23/150 частин домоволодіння належить спадкодавцю ОСОБА_3 на підставі договору міни, посвідченого третьою полтавською державною нотаріальною конторою 05.12.1983 за р. №3358 та зареєстрованого в Полтавському МБТІ 24.02.1989 в реєстрову книгу №79 під №10714.

За доводами управління, які висловлені у відзиві на позовну заяву, ОСОБА_1 звернувся до управління із заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому, до заяви він надав документи на право власності 23/150 частини домоволодіння, зареєстрованого за ОСОБА_2 , та відповідно, згоду останньої, документів на іншу частину домоволодіння надано не було, та згода інших співвласників відсутня.

Поряд з цим, під час розгляду справи, в спростування вищевказаних доводів управління, судом встановлено, що будинок за адресою: АДРЕСА_2 , у якому позивач фактично проживає на даний час, поділений між співвласниками на окремі квартири: квартира АДРЕСА_3 . Вказане підтверджується Технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок /а.с. 17-22/.

Кожен з власників окремо користується своєю квартирою, має окремі рахунки на постачання газу, електроенергії та води, на підтвердження чого представником позивача надано до суду копії: розрахункових книг ВАТ "Полтавагаз", КП ПОР "Полтававодоканал", ПАТ "Полтаваобленерго" про оплату послуг з газопостачання, послуг з централізованого водопостачання та водовідведення та користування електричною енергією власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 та відповідно платіжних доручень на оплату житлово-комунальних послуг /а.с. 40-51/.

Відповідно до положень статті 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадку, зокрема, тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди (стаття 150 Житлового кодексу України).

Відповідно до статті 156 Житлового кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (а саме, дружина наймача, їх діти і батьки; членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство).

Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (частина 1 статті 405 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 6 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

З огляду викладене, оскільки до заяви про реєстрацію місця проживання від 19.06.2019 ОСОБА_1 надав передбачені Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та Правилами документи, серед яких й дозвіл дружини позивача ОСОБА_2 , як власника 23/150 частини домоволодіння - окремої квартири АДРЕСА_4 , де фактично проживає позивач, а також враховуючи ненадання відповідачами доказів наявності інших співвласників 23/15 частини домоволодіння - окремої квартири АДРЕСА_4 , та порушення їх прав, як співвласників нерухомого майна, у якому позивач просить зареєструвати місце проживання, суд вважає, що управління необґрунтовано відмовило у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 19.06.2019 про реєстрацію його місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Таким чином, оскільки належними та допустимими доказами відповідачі не довели правомірності рішення управління про відмову в задоволенні заяви позивача про реєстрацію місця проживання, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених останньою позовних вимог про визнання протиправною відмови управління від 20.06.2019 в задоволенні заяви ОСОБА_1 про реєстрацію його місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відтак, керуючись вказаними нормами, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання відмови управління від 20.06.2019 протиправною та задовольнити їх шляхом визнання протиправною та скасування відмови управління від 20.09.2019 в задоволенні заяви ОСОБА_1 про реєстрацію його місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (рішення КСУ від 30.01.2003 №3-рп/2003 та від 02.11.2004 №15-рп/2004).

Верховенство права, будучи одним з основних принципів демократичного суспільства, передбачає судовий контроль над неправомірним втручанням у право кожної людини.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

У своєму рішенні від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Обираючи спосіб захисту, суд виходить із критерію ефективності для відновлення порушених прав, а тому вважає за необхідне застосувати найбільш ефективний спосіб на думку суду, а саме, поряд із визнанням протиправною та скасування відмови управління від 20.06.2019, зобов`язати управління зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією від 21.06.2019 №П596 /а.с. 4/.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на вищевикладене, зважаючи на задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на його користь витрати зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн.

Разом з тим суд вважає з необхідне відмовити позивачу в поверненні витрат на правничу допомогу, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 3, 4 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Суд зазначає, що обов`язковою умовою для відшкодування стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, судових витрат, є документальне підтвердження факту їх понесення, проте позивачем не було надано суду документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Вбачається, що представник не здійснював свої повноваження в судовому процесі у зв`язку з чим суд відмовляє в задоволенні клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 4000 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , рнокпп НОМЕР_3 ) до Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради (вул. Соборності, 36, м. Полтава, Полтавська область, 36000) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати відмову Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради від 20 червня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про реєстрацію його місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рнокпп НОМЕР_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , рнокпп НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради (вул. Соборності, 36, м. Полтава, Полтавська область, 36000).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.Ю. Алєксєєва