Справа № 400/224/19
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2019-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 серпня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/224/19

Категорія: 106030000
Головуючий в 1 інстанції: Малих О. В.
Час і місце ухвалення: м. Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

при секретарі Стефанцевій Ю. П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови провести позивачу перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої ч. 2 ст. 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ та абз. 3 п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницькою і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей за 17 календарних років вислуги;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести позивачу перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги передбаченої ч. 2 ст. 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ та абз. 3 п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсія і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби за контрактом, особам начальницькою і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей за 17 календарних років вислуги;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести позивачу виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої ч. 2 ст. 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ та абз. 3 п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей за 17 календарних років вислуги, з урахуванням виплачених сум, у розмірі 66 333,80 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови провести позивачу перерахунок та виплатити індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у Військовій частині НОМЕР_1 в період з 09.09.2015 року по 01.08.2018 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести позивачу перерахунок та виплатити індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у Військовій частині НОМЕР_1 в період з 09.09.2015 року по 01.08.2018 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести позивачу перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 в період з 09.09.2015 року по 01.08.2018 року, врахувати базовий місяць 16.05.2014 року (дата призову на військову службу по мобілізації).

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що після звільнення зі служби у Військовій частині НОМЕР_2 він мав право на виплату грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% щомісячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік. Але, отримані після звільнення кошти не являються одноразовою грошовою допомогою при звільненні з військової служби, передбаченою ч. 2 ст. 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ (далі Закон України № 2011), оскільки вона виплачується не за рік, а за кожні 13 повних календарних років служби. У 2018 році Військовою частиною НОМЕР_1 грошова допомога при звільненні була виплачена позивачу лише за 4 календарних роки служби. Отже, відповідач повинен сплатити позивачу одноразову грошову допомогу (ОГВ) при звільненні за 17 календарних років вислуги.

Крім того, сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті. Проте, в порушення вимог Закону України Про індексацію грошових доходів населення від 03.07.1991 року № 1282-XII (далі Закон України № 1282) та п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 (далі Порядок № 1078), відповідач у період з 09.09.2015 року по 01.08.2018 року не здійснював індексацію грошового забезпечення та не виплачував належні йому суми.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови провести ОСОБА_1 перерахунок та виплатити індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у Військовій частині НОМЕР_1 в період з 09.09.2015 року по 01.08.2018 року

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 перерахунок та виплатити індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у Військовій частині НОМЕР_1 в період з 09.09.2015 року по 01.08.2018 року, врахувати базовий місяць 16.05.2014 року (дата призову на військову службу по мобілізації).

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідачем було здійснено перерахунок грошової допомоги при звільненні лише за 4 календарні роки, а не за 17 календарних років вислуги При цьому зазначає, що при звільненні у 1998 році військовою частиною НОМЕР_3 було виплачено одноразову грошову допомогу за підтримання високої бойової готовності військ, зразкове виконання службових обов`язків і бездоганну дисципліну, яка не являється грошовою допомогою при звільненні.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

На підставі ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , тобто в частині вимог щодо , в задоволенні яких позивачу було відмовлено.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу з 1984 року. Наказом командира Військової частини НОМЕР_3 від 02.03.1998 року № 41 позивача з 01.03.1998 року наказано вважати таким, який вибув в чергову відпустку за 1998 рік строком 5 діб з наступним звільненням в запас. З 06.03.1998 року позивача виключено із списків особового складу частини та знято з усіх видів забезпечення.

Також, у пункті 3 зазначеного наказу про звільнення, наказано виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за грудень 1997 року, січень, лютий та 5 діб 1998 року, премію в розмірі 33,3% в повному розмірі за прослужені місяці, ОГВ за період служби з 01 січня по 31 грудня 1997 року, в повному розмірі, згідно наказу МО № 531-1991 року, та за періоди з 02 січня по 05 березня 1998 року в повному розмірі, матеріальну допомогу на оздоровлення.

16.05.2014 року позивач був призваний на військову службу по мобілізації до Військової частини НОМЕР_4 та проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 з 09.09.2015 року по 01.08.2018 року.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2018 року № 143-РС позивача звільнено з військової служби за пп. й (які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжити військову службу під час особливого режиму) та виключено зі списків особового складу частини.

12.11.2018 року позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 з заявою, в якій просив провести перерахунок та виплатити йому одноразової грошової допомоги, передбаченої ч. 2 ст. 15 Закону України № 2011 та абз. 3 п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомога особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей (далі Постанова № 393) за 17 календарних років вислуги.

Листом від 20.12.2018 року № 24/5/1044 відповідач відмовив позивачу в задоволенні його заяви, у зв`язку з тим, що згідно наказу про звільнення позивача з військової частини НОМЕР_3 від 02.03.1998 року № 41, у якому вказано виплатити позивачу таку допомогу, він набув права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні. Також, при звільненні з Військової частини НОМЕР_1 позивачу для обчисленні суми одноразової грошової допомоги був визначений період з дати останнього зарахування по дату виключення, сума одноразової грошової допомоги становив 20410,40 грн.

Також, 19.11.2018 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з заявою, в якій просив провести йому перерахунок та виплатити індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у військовій частині польова пошта НОМЕР_5 (Військова частина НОМЕР_1 ) в період з 09.09.2015 року по 01 08.2018 року.

Відповіді на зазначену заяву позивач не отримав.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що враховуючи норми чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства України та ту обставину, що позивач повторно звільнений зі служби, позивачу належить до виплати одноразова грошова допомога за період календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби. Водночас, зазначив, що не нарахування та не виплата позивачу індексації грошового забезпечення за період з 09.09.2015 року по 01.08.2018 року є порушенням вимог Закону України № 1282 та Порядку № 1078 та порушує права позивача, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню з врахуванням базового місяця 16.05.2014 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ст.1 та ст.2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

У відповідності до пункту 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з абз. 1 п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Відповідно до абз. 6 п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Відповідно до пункту 38.4. наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 11.06.2008 № 260 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.07.2008 за № 638/15329) у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання одноразової грошової допомоги, установленої Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до витягу з Наказу командира Військової частини НОМЕР_3 від 02.03.1998 року № 41, позивачу наказано виплатити ОГВ за період служби з 01 січня по 31 грудня 1997 року, в повному розмірі, згідно наказу МО № 531-1991 року, та за періоди з 02 січня по 05 березня 1998 року в повному розмірі, матеріальну допомогу на оздоровлення.

Статтею 9 Закону № 2262-ХІІ (в редакції, чинній на час першого звільнення позивача зі Збройних Сил України вперше) було передбачено, що військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які звільняються зі служби, членам сімей відповідних категорій військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та пенсіонерам з їх числа, які втратили годувальника, виплачується допомога в порядку і розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Частиною 10 Постанови КМУ від 17.07.1992 №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" було передбачено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ при звільненні з військової служби або з органів внутрішніх справ виплачується грошова допомога у розмірі 5-місячного грошового забезпечення.

Отже, при попередньому звільненні зі служби в запас за пунктом 46, підпунктом «а» за вислугою строку служби позивач набув права на допомогу, передбачену п. 10 Постанови №393, оскільки на час звільнення позивача у 1998 році законодавство передбачало виплату військовослужбовцям грошової допомоги при звільненні.

Твердження апелянта, що зазначені виплати йому проведені не були, правомірно відхилено судом першої інстанції, оскільки з позовною заявою про сплату неотриманого ОГВ за періоди служби у Військовій частині НОМЕР_3 пред`являє до Військової частини НОМЕР_1 , яка не є правонаступником Військової частини НОМЕР_3 .

Позивач повторно проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , яка після його звільнення провела виплату позивачу ОГВ відповідно до вимог чинних на момент звільнення норм Закону України № 2011, а саме позивачу для обчисленні суми одноразової грошової допомоги був визначений період з дати останнього зарахування по дату виключення, сума одноразової грошової допомоги становила 20410,40 грн.

Таким чином, враховуючи зазначені вище норми чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства України та ту обставину, що позивач повторно звільнений зі служби, колегія суддів вважає, що позивачу належить до виплатити одноразова грошова допомога за період календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, незалежно від факту отримання чи неотримання останнім вказаної допомоги при звільненні вперше.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, що при звільненні у 1998 році військовою частиною НОМЕР_3 було виплачено одноразову грошову допомогу за підтримання високої бойової готовності військ, зразкове виконання службових обов`язків і бездоганну дисципліну, яка не являється грошовою допомогою при звільненні, оскільки в даному випадку позовні вимоги заявлені до військової частини НОМЕР_1 , яка не є правонаступником військової частини НОМЕР_3 .

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги за 17 календарних років вислуги, з урахуванням виплачених сум, у розмірі 66 333,80 грн. задоволенню не підлягають, що було вірно встановлено судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстави для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції в частині оскарження - відсутні.

З огляду на наведене, оскільки висновки суду відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 30 січня 2019 року, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст.328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, ст.315, 316, 321, 322, 325, 32, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 08 серпня 2019 року .

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова