Справа № 540/352/19
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2019-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/352/19
Головуючий в 1 інстанції: Василяка Д.К.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

22.02.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд:

- визнати дії суб`єкта владних повноважень - військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року протиправними, зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що на підставі Наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 217 (по стройовій частині) виключений із списків частини у зв`язку із звільненням в запас на підставі наказу командувача Повітряних Сил Збройних Сил України № 535 від 21.09.2018 року, за підпунктом «к» п.2 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Разом з тим позивач стверджує, що нарахування та виплата грошового забезпечення проводилося відповідачем не в повному обсязі, зокрема, за період проходження служби з 01.01.2016 р. по день виключення зі списків особового складу індексація грошового забезпечення відповідачем йому не виплачувалась. Позивач також зазначає, що 09.01.2019 р. він звертався до відповідача із запитом, в якому просив надати інформацію щодо нарахованої та фактично виплаченої йому індексації грошового забезпечення за період часу з 2016 року по день звільнення з військової служби із розбивкою помісячно та із зазначенням базового місяця, а також інформацію про розмір не нарахованої та невиплаченої йому індексації грошового забезпечення по день звільнення з військової служби (за наявності такого), вказавши причини не проведення індексації. У відповіді, оформлену листом від 21.01.2019 №89/ф, зазначено, що індексація за період з 01.01.2016 року по 04.10.2018 року позивачу не проводилась та не виплачувалась, з посиланням на те, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ у січня 2016-лютому2018 року у Міністерства оборони не було. Вважаючи дії відповідача щодо невиплати індексації грошового забезпечення протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Представником відповідача до суду надано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, обґрунтовуючи тим, що протягом 2016-2018 років за фондом грошового забезпечення військового комісаріату, затвердженого вищим розпорядником бюджетних коштів, видатки на виплату індексації грошового забезпечення передбачено не було. А тому, у відповідача не було ні правових підстав, ні реальної можливості здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення позивача.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано дії військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , 540,37, АДРЕСА_2 ) індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно протиправними.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , 540,37, АДРЕСА_2 ) індексацію грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , 540,37, АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім), 40 грн.

Не погодившись з таким судовим рішенням військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою на зазначене судове рішення. Апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення були порушені норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи у зв`язку з чим апелянт просить скасувати судове рішення першої інстанції та ухвалити про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно до вимог ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 , проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді заступника командира групи підрозділів з озброєння, у військовому званні майор до жовтня 2018 року.

В період з 2010 року по січень 2017 року займав посаду заступника командира дивізіону з озброєння командира РТБ.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 217 (по стройовій частині) ОСОБА_1 виключений із списків частини у зв`язку із звільненням в запас на підставі наказу командувача Повітряних Сил Збройних Сил України № 535 від 21.09.2018 року, за підпунктом «к» п.2 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

При звільненні позивача з військової служби йому було виплачено щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 45% від посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 10% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% від посадового окладу за період з 1 по 4 жовтня 2018 року. Грошову допомогу на оздоровлення за 2018 рік отримав. Відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10 -1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити грошову компенсацію за 10 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2018 рік, виплачено одноразову грошову допомогу по звільненню відповідно до постанови КМУ від 17.07.1992 року № 393 за 27 календарних років. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 1.06.2018 р. № 260, не отримав. Забезпечений службовим житлом за адресою АДРЕСА_2 , ордер на житлове приміщення виданий виконавчим комітетом Миколаївської міської ради від 03.04.2008 р. № 91 Серія 007385, що підтверджується витягом із наказу Командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.10.2018 року № 217.

Відповідно до листа Військової частини НОМЕР_1 від 21.01.2019 №89/ф, зазначено, що індексація за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року ОСОБА_1 не проводилась та не виплачувалась, з посиланням на те, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ у січня 2016-лютому 2018 року у Міністерства оборони не було.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо не нарахування та невиплати такої індексації грошового забезпечення, позивач звернувся з позовом до суду.

Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1-4 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до ст.1, 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника. Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно з статей 4, 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

Відповідно до п.1-1 Порядку №1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Згідно з п.4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Як передбачено п.6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до аналогічного висновку з судом першої інстанції, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці.

Відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Крім того, нормами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку № 1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Пунктом 6 Порядку №1078 безпосередньо не скасовано виплату індексації заробітної плати (грошового забезпечення) та не пов`язано індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації.

Посилання апелянта, що грошове забезпечення військовослужбовців здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік не знаходять свого підтвердження, оскільки відсутність на рахунках відповідача коштів для таких виплат не є само по собі належним доказом неможливості здійснення останніх.

Разом з цим, відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1 Конвенції, про захист прав людини і основоположних свобод, зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 Рішення).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

З урахуванням викладеного, вимог закону та практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який вказав на необґрунтованість посилань відповідача щодо відсутності на його рахунках коштів для виплати індексації грошового забезпечення, що не є належним доказом неможливості здійснення вказаних виплат, які передбачені законом.

А тому, оскільки доводи апеляційної скарги відповідача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Кравченко К.В. Вербицька Н. В.