Справа № 415/3855/19
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2019 року справа №415/3855/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Арабей Т.Г., Компанієць І.Д.,

секретар судового засідання - Тішевський В.В.,

за участю:

представника позивача - Панчищенко Ю.Г.,

відповідач - не з`явився,

представника відповідача - ОСОБА_1, ордер серія ЛГ № 018997 від 01.07.2019 року,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 24 червня 2019 року у справі № 415/3855/19 (головуючий 1 інстанції Фастовець В.М., текст рішення складено у приміщенні суду за адресою: вул. Штейгерська, 38, м. Лисичанськ Луганської області) за позовом Управління Державної міграційної служби України в Луганській області в особі Лисичанського міського відділу Управління Державної міграційної служби України до ОСОБА_2 про примусове видворення за межі території України,-

ВСТАНОВИВ:

Управління Державної міграційної служби України в Луганській області в особі Лисичанського міського відділу Управління Державної міграційної служби України звернулось (далі-позивач, УДМС в Луганській області) до Лисичанського міського суду з позовом до ОСОБА_2 (далі-відповідач, ОСОБА_2 ) про примусове видворення за межі території України громадянина Республіки Узбекистана ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною подальшого в`їзду в Україну строком на п`ять років (а.с. 1-3).

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 24 червня 2019 року позов задоволено. Суд першої інстанції вирішив примусово видворити за межі України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною подальшого в`їзду в Україну строком на п`ять років (а.с. 25-27).

Представник відповідача з вказаним рішенням суду не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій послався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просив скасувати рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 24 червня 2019 року та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що ОСОБА_2 є пенсіонером та отримує постійний дохід, проживає не території України разом зі своєю дружиною ОСОБА_3 у м. Лисичанськ, своєчасно з України не виїхав через хворобу та необхідність постійного лікування (а.с. 31-34).

Від позивача на адресу суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що відповідач ухиляється від виїзду за межі України на виконання рішення позивача від 13.12.2018 року № 23 постійно грубо порушує міграційне законодавство України. Під час отримання посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_2 подав завідомо неправдиві відомості. Вважає, що наявність у відповідача дружини жодним чином не надає йому права порушувати норми міграційного законодавства. У правовій державі всі однаковою мірою відповідальні перед законом, а особа яка порушує закон повинна нести відповідальність. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін (а.с 65-71).

У судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити. Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до громадянського паспорту № НОМЕР_1 є громадянином Республіки Узбекистан (а.с. 10).

З пояснень сторін вбачається, що Управлінням Державної міграційної служби України в Луганській області 17 лютого 2016 року ОСОБА_2 було оформлено посвідку на тимчасове проживання в України серії НОМЕР_2 , підстави видачі 03/13, термін дії продовжено до 17.02.2019 року.

14.12.2017 року відповідач звернувся до Лисичанського МВ УДМС з питання оформлення дозволу на імміграцію на підставі п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» від 07.06.2001 року № 2491-ІІІ.

13.12.2018 року, після проведених перевірок, на підставі п.4 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію» УДМС в Луганській області прийнято рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну № 23 та зобов`язано, у відповідності до положень ч.3 ст.13 вказаного закону виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення. Копію рішення ОСОБА_2 особисто отримав 27.12.2018 року, ознайомився з порядком виконання рішення та порядком видворення, у разі його невиконання у термін до 26.01.2019 року проставивши власний підпис.

За порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме проживання без документів на право проживання в Україні та ухилення від виїзду з України після закінчення дозволеного терміну перебування, 02.05.2019 року Лисичанським МВ УДМС ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності, складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МЛГ № 059807 за ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення та винесено Постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МЛГ 059807 у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн.

8 травня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом про примусове видворення ОСОБА_2 у зв`язку з невиконанням відповідачем рішення УДМС в Луганській області від 13.12.2018 року № 23.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» № 3773-VI від 22.09.2011 року (далі - Закон № 3773-VI).

За приписами частини 1 статті 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч.5 ст. 26 Закону № 3773-VI).

Частиною 1 статті 30 Закону № 3773-VI визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Отже, вказаною нормою статті встановлено, що примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин.

Проте, своєчасно з України відповідач не виїхав через хворобу та необхідність лікування, що підтверджується відповідними документами. Матеріалами справи також підтверджено, що ОСОБА_2 є інвалідом третьої групи та перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради (а.с. 37-37).

Окрім того, ОСОБА_2 перебуває у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_3 .

Приписами статей 3 та 5 Сімейного кодексу України, визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства, держава охороняє сім`ю, створює умови для зміцнення сім`ї.

Суд зазначає, що відповідач не є кримінальним та асоціальним елементом, маючи інвалідність та перебуваючи на обліку в органі соціального захисту отримує соціальну допомогу як інвалід третьої групи, тобто має щомісячний грошовий дохід.

Аналізуючи викладені норми та встановлені обставини справи суд приходить до висновку, що відповідач на виконання вимог рішення УДМС в Луганській області від 13.12.2018 року № 23 своєчасно не зміг виїхати з України через поважні причини.

Підпунктами 3 та 4 частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Враховуючи наведене, суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, та вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято при невірному застосуванні норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування судового рішення та прийняття постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Статтею 288 КАС України визначено особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу примусового повернення чи примусового видворення іноземців або осіб без громадянства за межі території України. Відповідно до частини п`ятої статті 288 КАС України за подання до адміністративного суду позовних заяв та апеляційних скарг у справах, визначених цією статтею, судовий збір не сплачується.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем помилково сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1152,60 грн (а.с. 30).

Враховуючи приписи статті 288 КАС України, суд апеляційної інстанції повертає апелянту помилково сплачений відповідачем судовий збір у розмірі ?1152,60 грн.????

Керуючись статтями 195, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 24 червня 2019 року у справі № 415/3855/19 за позовом Управління Державної міграційної служби України в Луганській області в особі Лисичанського міського відділу Управління Державної міграційної служби України до ОСОБА_2 про примусове видворення за межі території України - задовольнити.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 24 червня 2019 року у справі № 415/3855/19 - скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні позову Управління Державної міграційної служби України до ОСОБА_2 про примусове видворення за межі території України громадянина Республіки Узбекистана ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною подальшого в`їзду в Україну строком на п`ять років - відмовити.

Повернути ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) помилково сплачений судовий збір в розмірі 1150 (одна тисяча сто п`ятдесят) гривень 60 копійок з реквізитів Першого апеляційного адміністративного суду (отримувач коштів - Краматор.УК/м.Краматорськ/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37944338, рахунок отримувача - 1008, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, код класифікації бюджету - 22030101).

Повний текст постанови складений та підписаний 12 серпня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення окрім випадків визначених статтєю 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач: І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

І.Д. Компанієць