Справа № 1170/2а-1908/11
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2019-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

08 серпня 2019 року

Київ

справа №1170/2а-1908/11

адміністративне провадження №К/9901/666/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

за участю секретаря судового засідання Лопушенко О.В.,

представника позивача Пипка Р.С. ,

представника відповідача Філоненка Д.В.

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДФС у Кіровоградській області на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Нагорної Л.М., суддів Мельник В.В., Юхименко О.В. від 29 листопада 2012 року у справі за позовом Приватного підприємства «Еллада» до Головного управління ДФС у Кіровоградській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2011 року Приватне підприємство «Еллада» (далі - позивач, Підприємство) звернулось до суду з позовом до Кіровоградської об`єднаної державної податкової інспекції (далі - відповідач, Інспекція), в якому просило скасувати податкове повідомлення - рішення від 19 жовтня 2010 року №/0 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (далі - ПДВ) у розмірі 9214561,00 грн.

Обґрунтовуючи позовну заяву, зазначало, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним, адже прийнято з порушенням положень підпунктів 7.7.2, 7.7.3, 7.7.4, 7.7.7 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03 квітня 1997 року №168/97-ВР (далі - Закон №168/97-ВР), які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин.

Кіровоградський окружний адміністративний суд (суддя Флоренко О.Ю.) постановою від 03 жовтня 2011 року у задоволенні позову відмовив. Рішення суду мотивоване тим, що сума бюджетного відшкодування з ПДВ за червень 2010 року у розмірі 9214561,00 грн. не підтверджується належними первинними бухгалтерськими документами.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2012 року скасовано постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2011 року та прийнято нове рішення про задоволення позову; скасовано податкове повідомлення - рішення від 19 жовтня 2010 року №/0.

Приймаючи таке рішення, апеляційний суд виходив з того, що висновок Інспекції про порушення позивачем податкового законодавства та завищення ним суми бюджетного відшкодування з ПДВ у декларації за червень 2010 року у розмірі 9214561,00 грн. ґрунтувався виключно на висновках акту попередньої виїзної документальної перевірки №356/23-50/32265612 від 05 жовтня 2010 року, яким встановлено, що в порушення підпунктів 7.7.2, 7.7.3, 7.7.4, 7.7.7 пункту 7.7 статті 7 Закону №168/97-ВР Підприємством занижено заявлену суму бюджетного відшкодування ПДВ за вересень 2009 року у розмірі 2324782,00 грн., жовтень 2009 року у розмірі 2847277,00 грн., грудень 2009 року у розмірі 3936702,00 грн. та квітень 2010 року у розмірі 105800,00 грн., однак безпідставність таких висновків попередньої перевірки встановлена судом у справі №1170/2а-1910/11. Суд апеляційної інстанції у цій справі також зазначив, що акт перевірки, на підставі якого прийнято оскаржуване податкове повідомлення рішення, не містить чітких, об`єктивних, із посиланням на первинні або інші документи, обставин виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, Інспекція подала касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України, в якій просила його скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

В касаційній скарзі зазначає про помилковість висновків апеляційного суду та прийняття ним рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, посилаючись на обставини, викладені у акті перевірки Підприємства.

Письмових заперечень на касаційну скаргу не надходило.

В подальшому справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Справу призначено до касаційного розгляду в судовому засіданні на 08 серпня 2019 року, у якому протокольною ухвалою судом здійснено заміну відповідача у справі - Кіровоградську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області її правонаступником - Головним управлінням ДФС у Кіровоградській області.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав касаційну скаргу, просив їі задовольнити; представник позивача проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними.

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про таке.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено виїзну позапланову документальну перевірку Підприємства з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника податку у банку за червень 2010 року, яка виникла за рахунок від`ємного значення ПДВ, що декларувалось в період з 01 вересня 2009 року по 31 грудня 2009 року та у квітні 2010 року, за результатами якої складено акт №367/23-50/32265612 від 06 жовтня 2010 року.

У акті перевірки Інспекція дійшла висновку, що враховуючи результати попередньої перевірки (акт №356/23-50/32265612 від 05 жовтня 2010 року) позивачем завищено суму заявленого бюджетного відшкодування ПДВ за червень 2010 року у розмірі 9214561,00 грн., адже зазначена сума від`ємного значення утворилася у Підприємства у попередніх звітних періодах й контролюючим органом встановлено її заниження, а тому вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування та враховує її згідно з підпунктом 7.7.3 пункту 7.7 статті 7 Закону №168/97-ВР у зменшення податкових зобов`язань з цього податку наступних податкових періодів.

На підставі акту перевірки Інспекцією 19 жовтня 2010 року прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення №/0, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування ПДВ у розмірі 9214561,00 грн. за порушення підпункту 7.3.1 пункту 7.3, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4, підпунктів 7.7.1, 7.7.2, 7.7.4 пункту 7.7 статті 7 Закону №168/97-ВР.

В аспекті заявлених вимог, з огляду на фактичні обставини, установлені судами, Верховний Суд вказує на таке.

Правове становище, умови, підстави та порядок реалізації права на визначення сум податку, що підлягають відшкодуванню з Державного бюджету України, на час виникнення спірних правовідносин регулювалися пунктом 7.7 статті 7 Закону №168/97-ВР.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 цього Закону податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Підпунктом 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону №168/97-ВР визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

Згідно з підпунктом 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону №168/97-ВР, якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від`ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від`ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг); б) залишок від`ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту кожного наступного податкового періоду лише в частині суми податку фактично сплаченої отримувачем постачальникам товарів (послуг) та при імпорті і включається до розрахунку бюджетного відшкодування наступного звітного періоду.

Виходячи зі змісту вказаного підпункту статті 7 Закону №168/97-ВР попереднім податковим періодом може бути будь-який податковий період, який передує звітному, тому визначення суми ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню, може здійснюватися за будь-який попередній податковий період, а не лише за період, який передував звітному.

За змістом підпункту 7.7.3 пункту 7.7 статті 7 Закону №168/97-ВР платник податку може прийняти самостійне рішення про зарахування належної йому повної суми бюджетного відшкодування у зменшення податкових зобов`язань з цього податку наступних податкових періодів. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за наслідками звітного періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. При прийнятті такого рішення зазначена сума не враховується при розрахунку сум бюджетного відшкодування наступних податкових періодів.

Відповідно до підпункту 7.7.4 пункту 7.7 статті 7 цього Закону платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення повної суми бюджетного відшкодування, подає відповідному податковому органу податкову декларацію та заяву про повернення такої повної суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Згідно з абзацом «а» підпункту 7.7.7 пункту 7.7 цієї ж статті Закону, якщо за наслідками документальної невиїзної (камеральної) або позапланової виїзної перевірки (документальної) податковий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий податковий орган у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної податковим органом унаслідок таких перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування та враховує її згідно з підпунктом 7.7.3 цього пункту у зменшення податкових зобов`язань з цього податку наступних податкових періодів.

Отже лише у разі виявлення податковим органом факту заниження задекларованої суми бюджетного відшкодування та прийняття у зв`язку з цим податкового повідомлення-рішення платник втрачає право на бюджетне відшкодування.

У справі, яка розглядається, судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2012 року у справі №1170/2а-1910/11 визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення Інспекції №/0 від 19 жовтня 2010 року та №/1 від 20 грудня 2010 року, які прийняті на підставі акту попередньої перевірки №356/23-50/32265612 від 05 жовтня 2010 року.

З огляду на викладене та відсутність доказів наявності чинних податкових повідомлень - рішень про заниження суми бюджетного відшкодування за результатами попередніх перевірок, заперечень відповідача, що сума ПДВ в розмірі 9214561,00 грн. фактично була сплачена позивачем у попередніх податкових періодах постачальникам товарів (послуг) та заявлення її до відшкодування в межах строків, визначених статтею 15 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21 грудня 2000 року №2181-III (положення якого були чинними на момент спірних відносин), касаційний суд погоджується із судом апеляційної інстанції, що правові підстави для висновку про втрату Підприємством права на бюджетне відшкодування за звітний податковий період відсутні.

Наведене в контексті змісту встановлених фактичних обставин у цій справі свідчить про правильне застосування апеляційним судом згаданих норм матеріального права.

За правилами частини першої статті 341 КАС України (в редакції, чинній на момент ухвалення даної постанови) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи ж касаційної скарги за наведеного не дають підстав для висновку, що суд апеляційної інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права чи порушення процесуальних норм при ухваленні рішення, а тому підстави для його скасування та задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 355, 359 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Кіровоградській області залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2012 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник

І.А. Васильєва

В.П. Юрченко ,

Судді Верховного Суду