Справа № 120/2043/19-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2019-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 серпня 2019 р. Справа № 120/2043/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання протиправною відмови у переведенні на інший вид пенсії та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що вона є вдовою ОСОБА_2 , який в свою чергу був учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесений до 1 категорії та помер внаслідок виконання обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Вищезазначене додатково підтверджується висновком Вінницької обласної МСЕК від 27.11.2004 року, відповідно до якого ОСОБА_2 захворів смертельною хворобою у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що супроводжується правом на отримання пенсії у відповідності до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

При цьому вказала, що 21.02.2019 року вона звернулась до відповідача із заявою про нарахування та виплату пенсії по втраті годувальника відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Проте, відповідач листом № 83/Б-1 від 14.03.2019 року відмовив їй у здійсненні такого перерахунку з тих підстав, що її чоловік ОСОБА_2 не відноситься до кола осіб визначених статтею 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки він приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не під час проходження дійсної строкової служби, а в період роботи у Вінницькому комбінаті хлібопродуктів з 02.10.1986 року по 22.12.1986 року, що виключає проведення перерахунку пенсії заявнику по втраті годувальника з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Не погодившись із такою відмовою відповідача ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 11.07.2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (у письмовому провадженні). Крім того, встановлені відповідачу строки для подання відзиву на позовну заяву.

30.07.2019 року за вх. № 39223 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву у якому відповідач заперечує щодо задоволення даного позову та звертає увагу на те, що позивач уже перебуває на обліку в управлінні з 11.05.2012 року та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 21.02.2019 року позивач звернулась до УПФУ в місті Вінниці із заявою про проведення розрахунку пенсії по втраті годувальника з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року за померлого чоловіка, інвалідність якого була пов`язана з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС згідно частини 3 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Однак, на момент виникнення спірних правовідносин та на час звернення ОСОБА_1 із відповідною заявою право на пенсію у відповідності до ч. 3 ст. 59 названого Закону могло мати місце лише у випадку, коли особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС під час проходження дійсної строкової служби. Оскільки чоловік позивачки приймав участь у ліквідації наслідків аварії Чорнобильської катастрофи в період роботи у Вінницькому комбінаті хлібопродуктів, а не під час дійсної строкової служби, тому для перерахунку пенсії по втраті годувальника з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати немає законних підстав.

Принагідно, відповідач акцентує увагу на приписах ухваленого Конституційним Судом України 25.04.2019 року Рішення №1-р(ІІ)/2019 у справі №3-14/2019 402/19, 1737/19. Даним рішенням Конституційний Суд визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення «дійсної строкової», яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХІІ зі змінами, за яким визнання розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській атомній електростанції шкоди при обчисленні пенсії, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби, внаслідок цього стали особами з інвалідністю. Згідно вказаного рішення словосполучення "дійсної строкової", що міститься в положеннях частини третьої статті 59 Закону, втратило чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Саме тому, як вказує відповідач, на момент виникнення спірних правовідносин у цій справі, правове регулювання було іншим, вказані норми ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», не були визнанні не конституційними, а управління Пенсійного фонду діяло в межах правового поля. За таких обставин відповідач просить відмовити у задоволенні даного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк, не більше тридцяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Водночас частиною четвертою статті 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив, що ОСОБА_1 з 11.05.2012 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в місті Вінниці та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач є вдовою померлого учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1 ОСОБА_2 (свідоцтво про шлюб від 17.06.1977 року), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 58 років, що підтверджується копіями свідоцтва про смерть серії № НОМЕР_1 від 16.05.2012 року, лікарського свідоцтва про смерть від 11.05.2012 року №365 та довідки про причину смерті.

ОСОБА_2 (чоловік ОСОБА_1 ) є особою з інвалідністю І групи внаслідок впливу аварії на ЧАЕС, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААБ №295168 від 04.07.2012 року.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 у період з 06.09.1986 року по 24.12.1986 року виконував обов`язки по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується копіями архівної довідки №4035 від 29.12.1992 року, довідки про період виконання обов`язку по ліквідації аварії від 15.01.1991 року №4/18, копією військового квитка серії НОМЕР_2 від 16.11.1972 року та записами в трудовій книжці серії від 27.01.1975 року. Проте, вказані обов`язки ОСОБА_2 виконував в період проходження військових зборів, а не під час проходження дійсної строкової військової служби.

Експертними висновками Вінницької регіональної міжвідомчої експертної комісії на засіданнях №376 від 16.04.2005 року та №525 від 29.09. 2012 року встановлено, що захворювання ОСОБА_2 пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС під час виконання обов`язку військової служби та призвело до смерті.

21.02.2019 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про нарахування та виплату пенсії по втраті годувальника в п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати згідно ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Листом від 14.03.2019 року №83/П-1 УПФУ в місті Вінниці відмовило позивачу у проведені такого перерахунку пенсії по втраті годувальника відповідно до частини 3 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», мотивуючи тим, що оскільки позивач був призваний на військові збори та виконував роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не в період проходження дійсної строкової служби, право на проведення перерахунку пенсії не може бути застосоване оскільки не відповідає Закону України від 28.02.1991 року №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Постанові Кабінету Міністрів України за № 851 "Про внесення змін до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Незгода позивача із такою відмовою зумовила її звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Положенням статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону № 1788-XII визначені види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку (ст. 6 Закону № 1788-XII).

Відповідно до статті 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Статтею 15 Закону № 1788-XII визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Закон України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.11.1991 року № 796-XII (далі - Закон № 796-XII) спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Так, статтею 10 Закону N 796-XII встановлено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

Згідно до примітки до статті 10 Закону N 796-XII тут і надалі до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Зазначеною нормою визначено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС є громадяни, військовослужбовці строкової і надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій, особи, які працювали не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

Таким чином, законодавство визначає декілька окремих категорій серед військовослужбовців за критерієм виду військової служби, одним з яких є строкова військова служба.

У відповідності до частини першої та другої статті 59 N 796-XII пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається відповідно до статті 51 цього Закону. Військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством для осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), або відповідно до статті 54 цього Закону.

Частиною третьою статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 05 жовтня 2006 року N 231-V визначено, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням цих осіб з п`ятикратного розміру заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.

Отже, частиною третьою статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції, чинній до 01 жовтня 2017 року, було визначено лише одну категорію військовослужбовців, які мали право на обчислення пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, а саме: особи, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03 жовтня 2017 року N 2148-VIII частину третю статті 59 Закону N 796-XII викладено у новій редакції, згідно з якою особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Таким чином, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" розширено в межах певної категорії військовослужбовців перелік осіб, на яких вказана норма розповсюджується, а саме, окрім осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, також на осіб, які брали участь у інших ядерних аваріях та випробуваннях, та осіб, які брали участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.

Водночас, незмінною залишилась умова щодо проходження такими особами дійсної строкової служби у відповідний період, як визначення певної категорії серед всіх військовослужбовців, на яких розповсюджується норма статті 59 Закону N 796-XII.

Враховуючи вищезазначене, частина третя статті 59 Закону N 796-XII передбачає, що її дія (право на обчислення пенсії по інвалідності за особливою процедурою) поширюється на осіб, які відповідають наступним критеріям:

1) особа має статус особи з інвалідністю;

2) особа отримала статус особи з інвалідністю виключно внаслідок участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, або інших ядерних аварій та випробувань, або у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї;

3) особа брала участь у ліквідації відповідних наслідків та військових навчаннях лише під час проходження дійсної строкової служби.

15 листопада 2017 року (після внесення змін до статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи") постановою Кабінету Міністрів України за N 851 "Про внесення змін до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" внесено зміни до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КМУ від 23 листопада 2011 року N 1210 (далі - Порядок N 1210), а саме: у першому реченні пункту 1 слова і цифри "статей 54 і 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" замінено словами і цифрами "статей 54, 57 і 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та доповнено Порядок пунктом 9-1 такого змісту: "За бажанням осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби та внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року".

Отже, наведеним підтверджується, що пункт 9-1 Порядку N 1210 прийнятий на реалізацію норми частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а відтак може бути застосований виключно до осіб, на яких поширюється дія частини третьої статті 59 вказаного Закону.

Як свідчать матеріали справи чоловік позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 приймав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час військових зборів в період роботи у Вінницькому комбінаті хлібопродуктів з 02.10.1986 року по 22.12.1986 року, а не під час проходження дійсної строкової служби, яку останній проходив з 16.11.1972 року по 18.11.1974 року, а відтак станом на дату звернення позивачки із заявою до УПФУ в місті Вінниці (21.02.2019р.) було відсутнє право на перерахунок пенсії на підставі ч.3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі N 822/1346/18, від 17 липня 2019 року у справі № 826/14077/18.

Тобто, на час розгляду звернення позивача та прийняття УПФУ в місті Вінниці оскаржуваної відмови № 83/Б-1 від 14.03.2019 року підстав для проведення перерахунку пенсії по втраті годувальника з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати не було. А відтак така відмова управління пенсійного фонду є правомірною та ґрунтується на вимогах закону.

Поряд із цим, суд зазначає про те, що рішенням Конституційного Суду України №1-р(II)/2019 від 25 квітня 2019 року по справі № 3-14/2019 (402/19, 1737/19) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення "дійсної строкової", яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

Згідно вказаного рішення словосполучення "дійсної строкової", що міститься в положеннях частини третьої статті 59 Закону № 796-XII, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнане неконституційним, втратило чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.

Статтею 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Суд зазначає, що словосполучення "дійсної строкової", що міститься в положеннях частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року N 796-XII визнане неконституційним та втратило чинність 25.04.2019, як того вимагає ст. 91 Закону України "Про Конституційний Суд України". Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин та звернення позивача до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці 21.02.2019 року із заявою про перерахунок (призначення) пенсії по втраті годувальника згідно статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" норма частини третьої статті 59 цього Закону була чинною, включаючи словосполучення "дійсної строкової".

Крім того, в абзаці 4 п. 3 Рішення Конституційного Суду України від 19 червня 2001 року N 9-рп/2001, зазначено, що право на пенсію, її розмір та суми виплат можна пов`язувати з фінансовими можливостями держави, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами у той чи інший період її розвитку, а також з часом ухвалення відповідних нормативно-правових актів.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Як зазначено у пункті 28 рішення у справі "Молдавська проти України" (заява N 43464/18), Суд враховує те, що закон, який застосований у цій справі не містить жодного положення, яке могло б ввести в оману заявника щодо його чинності та релевантності до відповідних правовідносин, а тому обмеження щодо реалізації відповідних прав скаржника було передбачуваним і обґрунтованим.

Враховуючи викладене, та те, що на час виникнення спірних правовідносин частина третя статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" була чинною та стосувалася виключно військовослужбовців, які проходили дійсну строкову службу, суд приходить до висновку, що відмова УПФУ в місті Вінниці №83/Б-1 від 14.03.2019 року щодо призначення (проведення перерахунку) та виплати пенсії по втраті годувальника позивачу відповідно до статті 59 цього Закону є правомірною, а позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

При цьому суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що відмова у задоволені даного позову не є перешкодою для наступного звернення позивача до органу пенсійного фонду із новою заявою про проведення перерахунку пенсії по втраті годувальника з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р(II)/2019 від 25 квітня 2019 року по справі № 3-14/2019 (402/19, 1737/19).

Оскільки призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати згідно статті 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення» здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі відповідної заяви, а подана позивачем заява від 21.02.2019 року уже реалізована шляхом прийняття відповідної відмови, правомірність якої підтверджена в судовому порядку в межах розгляду даної справи, тому підстав зобов`язувати відповідача проводити перерахунок пенсії по втраті годувальника за наявності правомірної відмови у проведені такого перерахунку, станом на час її прийняття, не має.

Тобто, позовна вимога зобов`язального характеру є похідною від попередньої та задоволеною також бути не може.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. А згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов переконання, що у спірних правовідносинах відповідач зазначеного припису дотримався, а тому відсутні ознаки порушення ним прав, свобод та законних інтересів позивача.

За наведених обставин у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Враховуючи приписи ст. 139 КАС України підстав для відшкодування позивачу витрат зі сплати судового збору немає.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні вимог адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ).

Відповідач: Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович