Справа № 640/22186/18
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2019-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 серпня 2019 року № 640/22186/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві, у якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення № від 20 серпня 2018 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір - сума грошового зобов`язання 3405,75 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення № від 20 серпня 2018 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб - сума грошового зобов`язання 40868,95 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірні податкові повідомлення-рішення ґрунтується на помилкових судженнях суб`єкта владних повноважень, що викладені в акті перевірки №3045/26-15-42-02-30/ від 02 липня 2018 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2018 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник відповідача проти позову заперечив, зазначивши у відзиві на позовну заяву, що при проведенні перевірки позивача податковий орган діяв у межах та у спосіб встановлений чинним законодавством України, висновки перевірки зафіксовані належним чином, а отже і винесені податкові повідомлення-рішення є законними.

Дослідивши надані сторонами матеріали та оцінивши наявні у справі докази, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві була проведена документальна позапланова виїзна перевірка діяльності фізичної особи- платника податків ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, за результатами якої складено акт перевірки №3045/26-15-42-02-30/ від 02 липня 2018 року.

Згідно висновків Акта, перевіркою встановлено порушення суб`єктом перевірки :

- підпункту 49.18.4 пункту 49.8 статті 49, пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України, в частині не подання декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік;

- підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Кодексу, не задекларовано річний оподатковуваний дохід за 2016 рік у сумі 181639,76 грн. та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб у сумі 32695,16 грн.;

- підпунктів 1.2, 1.3, пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ інші перехідні положення Податкового кодексу України, в частині донарахування військового збору, в сумі 2724,60 грн.

- підпункту «а» пункту 176.1 статті 176, пунктів 44.1, 44.3 статті 44 Податкового кодексу України не надано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу.

Позивач 07 серпня 2018 року звернувся до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві з запереченнями до акта документальної позапланової невиїзної перевірки від 02 липня 2018 року.

Листом від 16 серпня 2018 року №4164/С/26-15-42-02-27 Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві повідомило позивача про те, що висновки акта від 02 липня 2018 року №3045/26-15-42-02-30/ залишено без змін, а заперечення - без задоволення.

На підставі Акта перевірки, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № від 20 серпня 2018 року про нарахування грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, за податковим зобов`язанням у сумі 32695,16 грн. та штрафними санкціями в сумі 8173,79 грн.;

- № від 20 серпня 2018 року про нарахування грошового зобов`язання за платежем військовий збір, за податковим зобов`язанням у сумі 2724,60 грн. та штрафними санкціями у сумі 681,15 грн.

Позивач звертався до Державної фіскальної служби України 21 вересня 2018 року зі скаргою на вищезазначені податкові повідомлення-рішення, проте рішенням Державної фіскальної служби України від 16 листопада 2018 року №17935/С/99-99-11-02-01-14 скарга позивача залишена без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.

Не погоджуючись із даними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Відповідно до визначення підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України, додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу.

Відповідно до пункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Пунктом 167.1 статті 167 ПК України визначено, що ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті мінімальна заробітна плата).

Платники податку, які подають податкові декларації за податковий (звітний) рік згідно із статтями 177 і 178 цього розділу, застосовують ставку 20 відсотків до частини середньомісячного річного оподатковуваного доходу, що перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати. Розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу розраховується як сума загальних місячних оподатковуваних доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, поділена на кількість календарних місяців, протягом яких платником податку було одержано такі доходи у податковому (звітному) році, за який здійснюється декларування.

Відповідно до пункту 8 підрозділ 1 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Отже, з метою оподаткування доходів, отриманих платником податку у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та суми прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу, слід розглядати окремо.

Враховуючи викладене, у разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до п. 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу з урахуванням норм підпункту «д» пункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України та оподатковується податком на доходи фізичних осіб.

Між ОСОБА_1 та АТ «Правекс-Банк» 16 червня 2005 року укладено кредитний договір №06006-056/05Р, за яким банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальник прийняти та повернути банку кредит в іноземній валюті в сумі 20000 (доларів США) та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах визначених договором.

Кредит з терміном погашення не пізніше 16 червня 2025 року згідно з умовами п. 1.2 Договору, було надано банком на споживчі цілі.

Між ОСОБА_1 та АТ «Правекс-Банк» 16 червня 2005 року укладено договір іпотеки за яким іпотекодавець ( ОСОБА_1 ) для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов`язань перед іпотекодержателем (АТ «Правекс-Банк») за кредитним договором №06006-056/05Р від 16 червня 2005 року та можливих змін і доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами кредитного договору, відшкодування збитків, іншої заборгованості, надалі - основного зобов`язання, передає в іпотеку іпотекодержателя належне йому на праві власності майно, квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 55,5 кв.м.

Згідно висновку суб`єкта оціночної діяльності про вартість об`єкта незалежної оцінки, складеним ТОВ «Правекс-Експерт», вартість майна, яке передається в іпотеку станом на 14 червня 2005 року становить 106661,00 грн, що за курсом НБУ на день здійснення оцінки складає 21100 доларів США.

ОСОБА_1 та АТ «Правекс-Банк» 01 березня 2016 року укладено договір про прощення частини боргу за кредитним договором №06006-056/05Р від 16 червня 2005 року.

Відповідно до пункту 1 Договору сторони підтверджують, що заборгованість позичальника за кредитним договором станом на 01 березня 2016 року складає 13703,86 доларів США, з яких:

- 11180,00 доларів США - непогашений кредит;

- 2523,86 доларів США - несплачені відсотки.

Згідно з умовами пункту 4 Договору сторони дійшли згоди, що банк здійснює анулювання (прощення) частини заборгованості позичальника за договором у разі виконання умов, а саме пункту 3 Договору: позичальник бере на себе зобов`язання у строк до 01 березня 2016 року включно здійснити погашення заборгованості за кредитним договором 7000,00 доларів США в черговості, передбаченій умовами Кредитного договору.

Відповідно до пункту 4.1 Договору, заборгованість за кредитом, яка підлягає прощенню Банком становить 6703,86 доларів США, непогашеного тіла кредиту, що за курсом НБУ на дату укладання цього Договору складає 181639,76 грн.

Згідно наявних матеріалів справи, позивачем на виконання вищенаведеного договору було сплачено суму в розмірі 189663,61 грн.

Листом від 29 червня 2017 року АТ «Правекс-Банк» повідомив відповідача про анулювання (прощення) суми основного боргу 6703,86 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 181639,76 грн. та суми відсотків.

Зважаючи, що кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), в даному випадку не мала місце зміна валюти зобов`язання за кредитом з іноземної валюти у гривню, отже при прийнятті податкового повідомлення-рішення, податковий орган діяв відповідно до згадуваних норм Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07 червня 2018 року №К/9901/49585/18.

Окрім того, Законом України від 28 грудня 2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, у відповідності до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Таким чином, за встановлених вище обставин отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага дає підстави дійти висновку, що податковим органом правомірно визначено позивачу грошове зобов`язання зі сплати військового збору, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту).

За таких обставин, суд погоджується з позицією відповідача стосовного порушення позивачем вимог ПК України в частині неподання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік, недекларування доходу, отриманого як додаткове благо, що призвело до несплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На підставі наявних у справі доказів та їх оцінки під час розгляду справи в порядку спрощеного провадження, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Зважаючи, що у задоволенні позову сторони відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, - судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючи до уваги те, що адміністративний позов задоволенню не підлягає, то судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 242-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко