Справа № Н/240/4861/18
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в задоволенні заяви за нововиявленими обставинами

13 серпня 2019 року м. Житомир справа № Н/240/4861/18

категорія 6.2.1

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Панкеєва В.А., розглянувши у порядку письмового провадження заяву Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання затвердити проект землеустрою,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду 03.04.2019 звернулось Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області із заявою про перегляд рішення в адміністративній справі 240/4861/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання затвердити проект землеустрою.

Заява про перегляд рішення вмотивована тим, що під час розгляду справи по суті, Головному управлінню Держгеокадастру у Житомирській області не були відомі істотні обставини справи щодо даної земельної ділянки. З метою виконання рішення суду, Головним управлінням було направлене окреме доручення від 26.03.2019 №964/3-19.334 до відділу у Черняхівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо розташування земельної ділянки із кадастровим номером НОМЕР_1 . Згідно листа відділу у Черняхівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 26.03.2018 встановлено, що земельна ділянка НОМЕР_1 , площею 0,9500 га знаходиться в межах господарського двору згідно державного акта на право колективної власності на землю серія НОМЕР_4 бувшого КСП, який на даний час ліквідовано. З 1 січня 2019 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" № 2498-VІІІ від 10.07.2018, який вносить у Розділ X Земельного кодексу України зміни, згідно яких землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Заявник вважає, що зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Ухвалою суду від 21 травня 2019 року відкрито провадження за нововиявленими обставинами та призначено до розгляду.

Представник заявника (відповідача) в судових засіданнях заяву про перегляд рішення суду підтримала.

Позивач в судових засіданням проти скасування рішення суду у справі №240/4861/18 за результатами перегляду заперечував. 02.08.2019 подав заяву про стягнення з Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області 2000 грн компенсації витрат на адвокатів та дорогу.

В обґрунтування заяви не наведено жодних підстав та не надано доказів належних до компенсації витрат.

Згідно з ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З огляду на наведене, з урахуванням відсутності обґрунтованої заяви, суд дійшов висновку про залишення заяви позивача від 02.08.2019 без розгляду.

Протокольною ухвалою суду від 07.08.2019 відбувся перехід до розгляду заяви за нововиявленими обставинами в порядку письмового провадження.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 21.12.2018 позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та зобов`язано відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,9500 га за межами с.Горбулів Горбулівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області для ведення особистого селянського господарства.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2019 рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року залишено без змін.

Таким чином, рішення суду набрало законної сили 20 лютого 2019 року.

Зі змісту листа від 26.03.2019 №964/3-19-0.334 встановлено, що відповідач з метою виконання рішення суду по справі №240/4861/18 звернувся до територіального відділу Держегеокадастру у Черняхівському районі з проханням терміново надати інформацію щодо розташування земельної ділянки із кадастровим номером НОМЕР_1 , яка розташована на території Горбулівської сільської ради Черняхівського району, в межах Державного акту на право колективної власності відповідного КСП та чи на даний час вказане КСП ліквідовано (а.с.145).

У відповідь на лист 26.03.2018 відділ у Черняхівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області повідомив, що земельна ділянка НОМЕР_1 , площею 0,9500 га знаходиться в межах господарського двору згідно державного акта на право колективної власності на землю серія НОМЕР_4 . Вказано, що відповідно до Перехідних- положень Земельного кодексу України, повноваження, щодо розпорядження землями колективної власності здійснюється органами місцевого самоврядування. На даний час КСП "Родина" ліквідовано (а.с.146).

На підтвердження наведених обставин до матеріалів справи надано довідку державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (а.с.147).

Статтею 14 Конституції України проголошено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з п."б" ч.1 ст.81 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі Земельний кодекс України), громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

З 1 січня 2019 року набрав чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" № 2498-VІІІ від 10.07.2018, яким внесено зміни у Розділ 10 Земельного кодексу України. Зокрема, п.21 вказано, що з дня набрання чинності наведеного Закону землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані.

Таким чином, суд погоджується з доводами заявника, що зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, які сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Суд зауважує, що доказів переходу земель, що знаходяться за межами с.Горбулів Горбулівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області в комунальну власніть, тобто прийняття їх громадою суду не надано.

В обґрунтування заяви Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області вказує, що під час розгляду справи по суті, Головному управлінню Держгеокадастру у Житомирській області не були відомі істотні обставини справи щодо даної земельної ділянки.

Суд наголошує, що на момент виникнення спірних правовідносин та на момент вирішення справи у суді першої інстанції вказані обставини не тільки не могли бути відомі сторонам, але й не існували, оскільки зміни в законодавство набули чинності лише з 01.01.2019.

Суд наголошує, що до нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору.

Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є: 1) існування цих обставин на час розгляду та вирішення справи і ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява; 2) на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду; 3) істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Під нововиявленою обставиною мається на увазі фактична обставина, яка має істотне значення і яка об`єктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома усім особам, які брали участь у справі, та суду. Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справ. Тобто для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї. Якщо вона все-таки могла знати про певну обставину за добросовісного ставлення до справи, тоді ця підстава для перегляду відсутня.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, посилання управління на той факт, що під час розгляду справи №240/4861/18 не були відомі істотні обставини справи, як на обставину скасування рішення суду є безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст.361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Частиною 2 статті 361 КАС України встановлено підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

Суд наголошує, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, крім інших, є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення та від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти.

Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 02.05.2018 у справі №2а-7523/10/1270, від 02.05.2018 у справі №303/3535/16-а, від 04.09.2018 у справі № 809/824/17, від 22.11.2018 у справі №826/14224/15, в ухвалі Верховного Суду від 01.02.2019 у справі №2040/7218/18.

Відтак, наведені заявником обставини не відповідають вищенаведеним ознакам та критеріям, а тому не є нововиявленими у розумінні статті 361 КАС України і не можуть бути підставою для перегляду судового рішення.

Так, в пункті 40 справи "Пономарьов проти України" (№ 3236/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що "право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення".

Згідно з ч.4 ст.368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може: відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21.12.2018 у справі №240/4861/18.

Керуючись статтями 243, 248, 256, 368, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Відмовити в задоволенні заяви Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та залишити в силі рішення в адміністративній справі 240/4861/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання затвердити проект землеустрою.

Заяву ОСОБА_1 про стягнення судових витрат залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів п.п.15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Панкеєва