Справа № 200/4251/19-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 серпня 2019 року справа №200/4251/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Арабей Т.Г., Ястребової Л.В., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року у справі № 200/4251/19-а (головуючий І інстанції Буряк І.В., повний текст складений у м. Слов`янську Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: Міністерство оборони України про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ДОВК, відповідач), третя особа: Міністерство оборони України, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ДОВК щодо непідготовки висновку на підставі документів та заяви і непередачі документів та заяви до Міністерства оборони України;

- зобов`язати ДОВК в 15-денний строк подати на розгляд Міністерству оборони України висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги та заяву з документами, подану для призначення одноразової грошової допомоги, згідно п. 13 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (а.с. 3-6).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року позов задоволений частково:

- визнано протиправними дії ДОВК щодо залишення без реалізації заяви ОСОБА_1 , поданої для призначення одноразової грошової допомоги згідно п. 13 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975;

- зобов`язано ДОВК розглянути заяву ОСОБА_1 та подати відповідний висновок із заявою та документами до Міністерства оборони України в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975;

- в іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 64-70).

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду через порушення норм матеріального та процесуального права та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що в жодному з документів, наданих позивачем, не вказано, що поранення не є наслідком вчинення позивачем кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення позивачем дій в стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; не надано документів проходження позивачем лікування після поранення у закладах Міністерства оборони СРСР. Вважає, що судом не враховані положення п.п. 4.7, 4.8 наказу № 530 (а.с. 75-80).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України апеляційний розгляд справи здійснений в порядку письмового провадження у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, ухваленого в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи, і дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі обставини.

Згідно посвідчення серія НОМЕР_1 ОСОБА_1 є ветераном війни учасником бойових дій (а.с. 11).

Відповідно до посвідчення серія НОМЕР_2 позивач є інвалідом 3 групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, інвалідів війни (а.с. 10).

В матеріалах справи наявні довідки до акту МСЕК серії 10 ААВ № 495307 від 08.07.2013 року, МСЕК 10 ААВ № 519956 від 16.07.2015 року та МСЕК серія АВ № 0719355 від 08.08.2017 року причиною інвалідності є поранення (контузія) та захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 12-14).

Згідно висновку Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 22.04.2013 року № 665/ж, що наявні на тілі ОСОБА_2 рубці є наслідком загоєння ран, які виникли внаслідок розривної дії снаряду та могли бути завдані у зазначений ним строк, тобто 1985 році (а.с. 16).

Протоколом засідання ЦВЛК по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 26.04.2013 року № 1071 встановлено, що поранення (контузія) і захворювання ОСОБА_1 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії ( а.с. 15).

Згідно довідки Маріупольського об`єднаного міського військового комісаріату від 09.07.2013 року № 387 позивач приймав участь у бойових діях в ДРА у період з 21.06.1983 року по 09.08.1985 року (а.с. 17).

20 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ДОВК із заявою та додатками до неї про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (а.с. 18).

25 лютого 2019 року відповідачем листом за № 11/182 позивачу повідомлено про розгляд його заяви від 20.02.2019 року, однак у зв`язку з неповним комплектом документів зробити висновок щодо можливості призначення одноразової грошової допомоги не є можливим. Зазначено, що пунктом 11 постанови КМУ № 975 від 25.12.2013 року передбачено наявність первинної довідки до акту огляду МСЕК. Звернуто увагу, що усі необхідні документи повинні бути належним чином завірені та надані у 2-ох примірниках через Маріупольський об`єднаний міський військовий комісаріат, або безпосередньо на адресу обласного комісаріату (а.с. 19).

Спірні відносини врегульовані Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон 2011-ХІІ), у ст. 1 якого, зокрема, встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 41 Закону № 2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом № 2011-ХІІ.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 2011-XII дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Згідно ст. 16-4 Закону № 2011-XII призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;

б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Відповідно до ч. 9 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання цієї статті Закону, Кабінет Міністрів України постановою від 25 грудня 2013 року № 975 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).

До прийняття цієї постанови діяла Постанова Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» (далі - Порядок №499).

При визначенні права особи на отримання одноразової грошової допомоги, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (ч. 9 ст. 16-3) делеговано Кабінету Міністрів України визначати не тільки порядок проведення компенсаційних виплат, а й умови, за яких вони здійснюються.

Пунктом 1 Порядку № 975 визначено механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Пункт 2 Порядку № 975 передбачає: допомога, що не призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

В п. 3 Порядку № 975 зазначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Позивачу ІІІ групу інвалідності первинно встановлено 8 липня 2013 року.

Згідно ч. 5 ст. 245 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 26 червня 2018 року у справі № 750/5074/17 зазначені важливі висновки для вирішення даної категорії справ. Так, судова палата дійшла висновку про наявність підстав для відступу від правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.03.2018 року у справі № 276/322/17 (№К/9901/2174/17), відповідно до якого військовослужбовці строкової військової служби мають право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, у разі встановленні їм інвалідності, незалежно від часу її настання, та вважає за необхідне сформулювати наступний правовий висновок: «Частиною шостою статті 16 Закону № 2011-XII (в редакції чинній з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року) для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції ст.16 Закону №2011-ХІІ після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає».

При цьому, на думку судової палати, така позиція не суперечить іншим правовим позиціям Верховного Суду України та Верховного Суду щодо застосування частини другої статті 16 Закону № 2011-XII (в редакції чинній з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року) у випадку, коли інвалідність встановлена військовослужбовцю, який проходив військову службу у добровільному порядку (за контрактом), після закінчення тримісячного строку після звільнення зі служби, та наявності у таких військовослужбовців права на отримання одноразової грошової допомоги.

Позивач у позовній заяві вказав, що він перебував у статусі військовослужбовця строкової служби та приймав участь у бойових діях в Республіці Афганістан у період з 21.06.1983 року по 09.08.1985 року, де отримав поранення, контузію.

Суд не вирішує питання наявності у позивача права на отримання відповідної грошової допомоги, оскільки це не є предметом спору, а відповідач у даній справі висновку з цього приводу не приймав.

Таким чином, судом має бути надана оцінка правомірності дій відповідача щодо неможливості складення висновку про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку з відсутністю первинної довідки до акту огляду МСЕК та неналежним чином завірених документів.

З відповідною заявою до відповідача позивач звернувся 20.02.2019 року.

ДОВК надав позивачу відповідь 25.02.2019 року, в якій посилався на Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві № 975.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 затверджено порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві. (далі - Порядок № 975)

Пунктом 2 Порядку № 975 встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 (Офіційний вісник України, 2008 р., № 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 року № 284 (Офіційний вісник України, 2007 року, № 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 року № 1331 (Офіційний вісник України, 2007 року, № 89, ст. 3255);

допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Підставу ненадання висновку щодо призначення виплати відповідачем визначено пунктом 11 Порядку № 975, згідно якого військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи:

заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності;

довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії:

постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;

сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;

документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Відповідно до п. 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Згідно з п. 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Суд звертає увагу, що перелічені відповідачем підстави, які не дали змогу йому підготувати висновок у Порядку № 975 відсутні.

Вказаний порядок не зобов`язує заявника надати саме первинну довідку до акта огляду МСЕК, як і нотаріального посвідчення документів, та надання таких у двох примірниках.

З аналізу наведених норм вбачається, що порядок призначення та виплати допомоги полягає у наступному: особи, які мають право на одноразову грошову допомогу звертаються з документами до відповідного територіального комісаріату; обласний комісаріат подає розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, та надсилається за належністю до Міністерства оборони України для їх розгляду; розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату допомоги особі, яка звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Таким чином, прийняттю Міністерством оборони України рішення про виплату або відмову у виплаті одноразової грошової допомоги передує процедура, передбачена Порядком № 975, відповідно до якого розпорядник бюджетних коштів приймає рішення про призначення або відмову в призначенні одноразової грошової допомоги лише після надходження висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги та документів, необхідних для виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, інвалідність яких настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ними обов`язків військової служби.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12 лютого 2019 року у справі № 826/2342/18.

Суд зазначає, що за приписами Порядку № 975 саме до дискреційних повноважень Міністерства оборони України віднесена можливість прийняти рішення про призначення або про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

Водночас, відповідач не наділений повноваженнями на самостійне визначення наявності або відсутності у осіб права на призначення чи відмову в отриманні одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю, або залишення їх заяв без реалізації.

Відповідач у листі від 25.02.2019 року № 11/182 посилався на п. 11 Порядку № 975.

Відповідно до пункту 70 рішення у справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

В даному випадку суд вважає, що використане суб`єктом владних повноважень законодавство, супроводжувалось порушенням його відповідних положень та не відповідало принципу «належного урядування».

Таким чином, суд констатує порушення відповідачем законодавства, яким обґрунтована позиція відповідача, викладена у відповіді на заяву позивача від 25.02.2019 року.

Щодо способу захисту порушеного права.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В контексті даної справи обласний комісаріат вчинив дії по розгляду заяви ОСОБА_1 та повідомив його про неможливість оформлення висновку щодо призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із неповним комплектом документів, що вказано у листі від 25 лютого 2019 року № 11/182.

Відповідно вищевикладених висновків суду такі дії відповідача є протиправними.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про застосування ч. 2 ст. 9 КАС України та часткове задоволення позову шляхом визнання дій обласного комісаріату щодо розгляду заяви ОСОБА_1 протиправними та зобов`язання розглянути заяву позивача та подати відповідний висновок із заявою та документами до Міністерства оборони України, в порядку передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

На підставі встановлених обставин справи та наведених нормативно-правових норм, які регулюють спірні відносини, суд апеляційної інстанції вирішив, що суд першої інстанції правильно вирішив справу, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року у справі № 200/4251/19-а за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: Міністерство оборони України про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 14 серпня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді Т.Г. Арабей

Л.В. Ястребова