Справа № 454/1403/19
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/7529/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 27 червня 2019 року в справі №454/1403/17 (головуючий суддя Фарина Л.Ю., м. Сокаль) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора СРПП №3 Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області Лисого Миколи Романовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

встановив:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, в якому просив визнати протиправними дії інспектора СРПП №3 Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області Лисого Миколи Романовича та скасувати постанову серії ДПО18 №162957 від 21.05.2019 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Рішенням від 27 червня 2019 року Сокальський районний суд Львівської області відмовив у задоволенні адміністративного позову повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що його вина не доведена та не підтверджена належними доказами, оскільки судом першої інстанції не повно та не об`єктивно досліджено всіх обставин справи, у зв`язку з чим вважає постанову відповідача необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що 21.05.2019 інспектором СРПП №3 Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області Лисим М.Р. винесено постанову серії ДПО18 № 162957 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.126 КУпАП, та застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425,00 грн.

Відповідно до змісту вказаної вище постанови, ОСОБА_1 21.05.2019 керував автомобілем «ВАЗ 21099», р.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Сокальській 58 у с. Добрячин та не мав при собі посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив п.п.2.1а, 2.1б ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.126 КУпАП.

Проте позивач не погодився з постановою у справі про адміністративне правопорушення та оскаржив її до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, керувався тим, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП є доведеним, натомість позивач не подав доказів протилежного. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно виніс оскаржувану постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425,00 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Статтею 251 КУпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), тягне за собою накладення штрафу.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що суб`єктом вказаного адміністративного правопорушення є особа, яка керує транспортним засобом, а отже обов`язок пред`явлення для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, покладається лише на цю особу.

Таким чином, закон пов`язує відповідальність за не пред`явлення для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, встановлену ч. 1 ст. 126 КУпАП, у випадку керування такою особою транспортним засобом, що має належним чином підтверджуватися.

Натомість будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтвердили факт порушення позивачем вимог ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме - керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб відповідачем не надано, не здобуті вони і судом.

При цьому колегія суддів наголошує, що в силу вимог ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на зазначене, в порушення вимог ст.280 КУпАП, відповідачем не було вжито всіх заходів до повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мали значення для правильного вирішення справи належним чином. В силу принципу презумпції невинуватості, що діє в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

За таких обставин, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, є недоведеним, а тому, на переконання колегії суддів, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження - закриттю.

Проте не підлягає задоволенню вимога позивача про визнання протиправними дій інспектора СРПП №3 Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області Лисого Миколи Романовича, оскільки ч.3 ст. 286 КАС України передбачено вичерпний перелік дій, які може вчинити місцевий загальний суд як адміністративний, за наслідками розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відтак, доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального права та обставинам справи є обґрунтованими, а тому апеляційний суд вважає, що така підлягає частковому задоволенню.

Колегія суддів також звертає увагу на положення Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994 року Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) щодо оцінки аргументів учасників справи: Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального права, а тому дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для відмови у задоволенні позову.

За таких обставин колегія суддів вважає правильним скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 243, 272, 286, 310, 315, 317, 321, 322 , 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 27 червня 2019 року в справі №454/1403/17 - скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ДПО18 №162957 по справі про адміністративне правопорушення від 21.05.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425, 00 грн.

Закрити провадження в адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена відповідно до частини 3 статті 272 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 08.08.2019.