Справа № 120/4920/18-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2019-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

08 серпня 2019 р. Справа № 120/4920/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Чернюк Алли Юріївни, розглянувши в письмовому провадженні заяву Головного управління ДФС у Вінницькій області про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання в адміністративній справі:

за позовом: Головного управління ДФС у Вінницькій області (, адреса: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21100)

до: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 )

про: стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом Головного управління ДФС у Вінницькій області (, адреса: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21100) до ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) про стягнення податкового боргу.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19.03.2019 року адміністративний позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 податковий борг в загальній сумі 84966,18 грн.

30.07.2019 року на адресу суду від представника Головного управління ДФС у Вінницькій області надійшла заява про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. В обґрунтування вказаної заяви представник позивача зазначила, що на момент отримання виконавчого листа по даній справі, строк пред`явлення його до виконання минув.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 01.08.2019 року заяву Головного управління ДФС у Вінницькій області призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

В судове засідання представник Головного управління ДФС у Вінницькій області не з`явилася, поряд із цим подала заяву про розгляд справи за її відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час, місце та дату розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

Відповідно до частини третьої статті 376 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути заяву про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання в письмовому провадженні. При цьому, згідно частини 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Визначаючись щодо поданої заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, суд зазначає таке.

Однією з конституційних засад правосуддя, визначених статтею 129-1 Конституції України, є обов`язковість судових рішень, а незабезпечення реального виконання судового рішення, що набрало законної сили, нівелює інститут судового захисту порушених прав особи, яка зверталася до суду.

Згідно статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Так, у рішенні по справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece) від 19.03.1997 року, заява № 18357/91, Суд зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6.

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з положеннями статті 129-1 Конституції України.

Так, відповідно до частини першої статті 376 КАС України стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Частиною першою, шостою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання суд повинен перевірити, чи справді пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, а якщо є підстави так вважати, то чи були поважні причини для цього.

Разом із тим, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Згідно даних автоматизованої системи документообігу суду КП "Діловодство спеціалізованого суду" встановлено, що судове рішення по даній адміністративній справі набрало законної сили 19.04.2019 року.

23.07.2019 року Вінницьким окружним адміністративним судом за заявою стягувача видано виконавчий лист № 120/4920/18-а.

При цьому, зі змісту виконавчого листа вбачається, що строк його пред`явлення до виконання визначений до 20.07.2019 року, тобто строк для пред`явлення виконавчого листа був пропущений ще в момент видачі виконавчого документу.

Розглянувши обставини, викладені в заяві про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа, суд вважає їх поважними та такими, що об`єктивно перешкоджали своєчасному пред`явленню виконавчого листа до виконання.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що заява Головного управління ДФС у Вінницькій області є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а пропущений стягувачем строк для пред`явлення до виконання вищевказаного виконавчого листа підлягає поновленню відповідно до вимог частини першої статті 376 КАС України.

Керуючись ст. 256, 376 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву Головного управління ДФС у Вінницькій області про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання задовольнити.

Поновити строк для пред`явлення виконавчого листа № 120/4920/18-а від 23.07.2019 року до виконання з моменту набрання даною ухвалою законної сили.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Повний текст ухвали виготовлено: 08.08.2019

Суддя Чернюк Алла Юріївна