Справа № 120/2050/19-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2019-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2019 р. Справа № 120/2050/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сала П.І.,

за участю

секретаря судового засідання Фурмана В.В.,

представників позивача Крот М.В., Горобець В.Л.,

представника відповідача Тимошевської Ю.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом військової частини НОМЕР_1

до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

25.06.2019 військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області № від 02.04.2019 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальну суму 1566,05 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач є платником єдиного соціального внеску відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Як стверджує позивач, він у встановленому законом порядку та розмірі сплатив єдиний внесок на суми нарахованого грошового забезпечення військовослужбовців за лютий-березень 2016 рік, про що подав до контролюючого органу відповідний звіт. Однак відповідач прийняв оскаржуване рішення про застосування до позивача штрафних санкцій в сумі 1491,48 грн та нарахування пені в сумі 74,57 грн. Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача, вважає його незаконним і такими, що підлягає скасуванню, а тому за захистом своїх порушених прав та інтересів звертається до суду.

Ухвалою суду від 01.07.2019 позовну заяву військової частини НОМЕР_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Також відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

06.08.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Як зазначає відповідач, згідно з нормами чинного законодавства за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску до платників, які допустили вказане порушення, застосовуються фінансові санкції (штраф та пеня) у розмірі, встановленому законом. Розрахунок фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи фіскального органу. Водночас згідно з відомостями, що містяться в системі АІС "Податковий блок", станом на 21.03.2016 за позивачем рахувалася недоїмка з єдиного внеску в сумі 7457,42 грн, у зв`язку з чим було застосовано штраф в розмірі 1491,48 грн та в автоматичному режимі нараховано пеню в розмірі 74,57 грн. Відповідні суми були відображені в оспорюваному рішенні № від 02.04.2019. Свої дії відповідач вважає правомірними та просить відмовити у задоволенні позові.

08.08.2019 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач, не змінюючи правових підстав та обґрунтування позовних вимог, додатково вказує на те, що між ним та податковим органом у 2016 році виникли спірні відносини щодо відрахування єдиного внеску у зв`язку із вагітністю та пологами, які в подальшому були врегульовані в судовому порядку (справа № 802/555/16-а). Зокрема, спір стосувався нарахування позивачу штрафу та пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску за період з 21.01.2015 до 29.02.2016, що пов`язувалось із помилковим перерахування коштів на неналежний код бюджетного класифікатора. Спір був вирішений на користь позивача, а відповідне судове рішення набрало законної сили. Водночас рішення, що оспорюється у цій справі, стосується тієї ж проблеми, але іншого період. Зокрема, недоїмка в сумі 7457,42 грн виникла станом на 21.03.2016 у зв`язку зі сплатою позивачем єдиного внеску на помилковий рахунок. Як наслідок, контролюючий орган застосував штраф та нарахував пеню за весь період до часу її погашення, а саме з 21 до 31 березня 2016 року.

Позивач зазначає, що відповідно до платіжних доручень № 95 від 25.02.2016 на суму 5056,13 грн та № 129 від 14.03.2016 на суму 6968,81 грн єдиний внесок було сплачено своєчасно та у визначений законом строк, проте на інший субрахунок. Водночас здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету не може бути підставою для застосування штрафних санкцій, оскільки підставою застосування вказаного виду санкцій є винне, протиправне невиконання чи неналежне виконання суб`єктом господарювання своїх зобов`язань. Позивач зазначає, що здійснив усі необхідні дії для повного та своєчасного виконання свого обов`язку зі сплати єдиного внеску. Відтак помилкове зазначення рахунку під час сплати суми зобов`язання, на думку позивача, не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату військовою частиною необхідної суми зобов`язання та застосування контролюючим органом фінансових санкцій.

Крім того, позивач звертає увагу на те, що 06.04.2016 він подав заяву до відповідача щодо перерахування помилково сплачених коштів в сумі 12024,94 грн з р/р № 0228 на р/р № 0228. Сума, зазначена у цій заяві, відповідає сумі платіжних доручень за № 95 та № 129. Водночас ця сума з "помилкового рахунку" була переведена відповідачем на вірний рахунок лише 21.04.2016.

Отже, позивач зазначає, що виконав свої зобов`язання зі сплати єдиного внеску в повному обсязі, а помилкове перерахування коштів на неналежний рахунок не свідчить про невиконання ним обов`язку зі сплати внеску до бюджету. Відтак позивач вважає, що відповідач неправомірно застосував до нього санкції (штраф та пеню) на підставі оспорюваного рішення № від 02.04.2019.

В судовому засіданні представники позивача повністю підтримали заявлені позовні вимоги та надали пояснення згідно з обґрунтуваннями, наведеними у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечила та просить суд відмовити у його задоволенні. Зазначає, що оскільки станом на 21.03.2016 за позивачем рахувалась недоїмка з єдиного внеску на суму 7457,42 грн, контролюючий орган правомірно застосував фінансові санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги військової частини НОМЕР_1 належить задовольнити повністю з огляду на таке.

Встановлено, що згідно з відомостями, що містять в інтегрованій картці платника станом на 21.03.2019, за позивачем рахується недоїмка в сумі 7457,42 грн.

Вказана недоїмка виникла у зв`язку з тим, що 25.02.2016 позивач помилково перерахував єдиний соціальний внесок в сумі 5056,13 грн на розрахунковий рахунок № 0228 (призначений для сплати єдиного соціального внеску, який нараховується на суми заробітної плати, винагороду за договорами ЦПХ та сум допомоги), замість рахунку № НОМЕР_2 , який призначений для сплати на допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами жінкам військовослужбовцям за лютий 2016 року, що підтверджується платіжним дорученням № 95.

Аналогічно платіжним дорученням № 129 від 14.03.2016 військова частина НОМЕР_1 помилково перерахувала кошти в сумі 6968,81 грн на рахунок № НОМЕР_3 замість р/р № 0228, який призначений для сплати на допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами жінкам військовослужбовцям за березень 2016 року.

Таким чином, судом встановлено, що недоїмка зі сплати вказаного обов`язкового платежу виникла у позивача станом на 21.03.2016 в розмірі 7457,42 грн, оскільки відповідні кошти були перераховані своєчасно, але на рахунок, який має інше призначення.

06.04.2016 позивач звернувся до контролюючого органу із заявою щодо перерахування помилково сплачених коштів в загальній сумі 12024,94 грн з рахунку № НОМЕР_3 на рахунок № НОМЕР_2 .

21.04.2016 кошти в сумі 12024,94 грн перераховані на рахунок № 0228, який призначений для сплати єдиного внеску у зв`язку з вагітністю та пологами жінкам військовослужбовцям, що підтверджується витягом з електронного кабінету платника податку за 2016 рік.

Поряд з цим, в системі АІС "Податковий блок" станом на 21.03.2016 рахувалися визначені в автоматичному режимі штраф в розмірі 1491,48 грн (20% від суми недоїмки 7457,42 грн) та пеня в розмірі 74,57 грн., нарахована за період з 22 до 31 березня 2016 року (коли зазначена недоїмка була перекрита наступними платежами).

02.04.2019 відповідачем прийнято рішення за № , яким до позивача застосовано штрафні санкції та нараховано пеню за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 1566,06, в тому числі штраф в розмірі 1491,48 грн та пеня в розмірі 74,57 грн.

Позивач вважає вказане рішення протиправним, а тому звернувся до суду з позовом про його скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд виходить з таких мотивів.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI від 08.07.2010 (далі Закон № 2464-VI).

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 1 Закону України № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування;

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Єдиний внесок, відповідно до статті 7 Закону № 2464-VI, нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до частин восьмої, десятої, одинадцятої статті 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Днем сплати єдиного внеску вважається, зокрема, у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно з ч. 10 ст. 25 Закону № 2464-VІ на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 2 частини 11 статті 25 Закону № 2464-VІ передбачено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Водночас процедуру нарахування і сплати єдиного внеску страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 року за № 508/26953 (далі Інструкція № 449, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 4.2 Інструкції № 449 сплата єдиного внеску здійснюється за місцем обліку платника у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в органах Державної казначейської служби України, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь. Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Частиною четвертою статті 45 Бюджетного кодексу України передбачено, що податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном).

Поняття "Єдиний казначейський рахунок" закріплено в Положенні про єдиний казначейський рахунок, затвердженому Наказом Державного казначейства України від 26.06.2002 року № 122, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.07.2002 року № 594/6882, та визначається як консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України. Єдиний казначейський рахунок консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством.

Відповідно до частини п`ятої вказаної статті податки і збори та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Згідно з пунктом 2.1 Положення про рух коштів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.02.2016 року № 54 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.09.2013 року за № 1667/24199 (далі Положення № 54), Державна фіскальна служба України (далі ДФС) та її територіальні органи в областях, місті Києві, Міжрегіональне головне управління ДФС-Центральний офіс з обслуговування великих платників, державні податкові інспекції в районах, містах (крім міста Києва), районах у містах, об`єднані та спеціалізовані державні податкові інспекції ДФС відкривають в органах Казначейства небюджетні рахунки за балансовим рахунком 3719 "Рахунок для зарахування коштів, які підлягають розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування" (далі рахунок 3719) для зарахування та розподілу страхових коштів.

Пунктом 3.1 Положення № 54 визначено, що страхові кошти, що сплачуються страхувальниками, зараховуються на рахунки 3719, відкриті на ім`я територіальних органів ДФС в управліннях (відділеннях) Казначейства.

Згідно з визначенням, яке наведено в пункті 1 Положення про єдиний казначейський рахунок, затвердженого Наказом Державного казначейства України № 122 від 26.06.2002 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.07.2002 року за № 594/6882 (далі Положення № 122), єдиний казначейський рахунок (далі ЄКР) це консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України.

Пунктом 2.1 цього Положення визначено, що ЄКР консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством.

Відповідно до пункту 2.2 Положення № 122 на ЄКР, відкритому на балансі Державного казначейства України, відображаються операції про рух коштів на рахунках, що відкриті в Державному казначействі України та Головних управліннях Державного казначейства України.

ЄКР відкритий на балансі Державного казначейства України, об`єднує кошти субрахунків, що відкриті на балансі Головних управлінь Державного казначейства України (далі субрахунки ЄКР).

У Державному казначействі України відкриваються та ведуться програмними засобами рахунки в розрізі Головних управлінь Державного казначейства України, які відображають рух коштів на субрахунках ЄКР та несуть аналогічний інформаційний зміст.

Згідно з пунктом 2.3 Положення № 122 на субрахунках ЄКР ведеться аналітичний облік коштів державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством.

Таким чином, позивач є платником ЄСВ та зобов`язаний сплачувати його не пізніше 20 числа наступного місяця. Разом з тим, днем сплати вважається день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів. Усі кошти, які надходять для сплати податків, зборів та обов`язкових платежів, консолідуються на Єдиному казначейському рахунку. Зокрема, там консолідуються і кошти від сплати ЄСВ.

Судом встановлено, що згідно з платіжними дорученнями № 95 від 25.02.2019 та № 129 від 14.03.2016 позивач перерахував кошти за призначенням платежу (на допомогу у зв`язку з вагітністю і пологами жінкам з числа військовослужбовців) до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування. Однак помилково перерахував на рахунок, призначений для ЄСВ, який нараховується на суми заробітної плати, винагороду за договорами ЦПХ та сум допомоги.

Водночас суд зауважує, що вказані кошти списані органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зараховані на рахунок відповідача та консолідовані на єдиному казначейському рахунку.

Відтак суд вважає, що в цьому випадку помилку в зазначенні розрахункового рахунку бюджетної класифікації при заповненні платіжного документа на перерахування коштів не можна вважати несплатою (неперерахуванням) або несвоєчасною сплатою (несвоєчасним перерахуванням) єдиного внеску, оскільки кошти потрапили на рахунок Державної фіскальної служби.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 29.01.2019 в справі № 803/1039/17. Так, Верховний Суд зазначив, що "помилкове зазначення цифрового коду платежу в платіжному дорученні під час сплати суми єдиного внеску, за умови зарахування коштів на єдиний казначейський рахунок 3719, не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми єдиного внеску у визначений законом строк, а відтак і для застосування відповідальності за несвоєчасне перерахування єдиного внеску".

При вирішенні справи суд також враховує, що 17.11.2015 позивач звертався до податкового органу з листом № 350/18011/1759/пс, в якому просив надати роз`яснення щодо номера рахунку для сплати єдиного соціального внеску з допомоги по вагітності та пологам жінкам з числа військовослужбовців, оскільки виплата проводиться не за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, оскільки вказана категорія осіб не є застрахованою, а за рахунок фонду грошового забезпечення військовослужбовців із рахунку 100% належного їм грошового забезпечення за період перебування у відпустці по вагітності та пологам. Однак відповіді не отримав.

Крім того, судом встановлено, що подібні правовідносини між сторонами вже були предметом судового розгляду, але за інший період за період з 21.01.2015 по 29.02.2016. Судове рішення у такому спорі було ухвалене на користь позивача. При цьому суд зазначив, що військова частина НОМЕР_1 сплатила єдиний внесок з допомоги по вагітності та пологам жінкам з числа військовослужбовців у строк, передбачений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, проте така сплата помилково була здійснена на інший субрахунок. Водночас здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету в строк, встановлений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України. Підставою застосування цього виду санкцій є винне, протиправне невиконання чи неналежне виконання суб`єктом господарювання своїх зобов`язань, передбачених чинним законодавством. Оскільки позивачем фактично було здійснено необхідні дії для повного та своєчасного виконання свого податкового обов`язку, то помилкове зазначення рахунку на який такий податок сплачується під час сплати суми податкового зобов`язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов`язання у визначений строк, а відтак і для застосування штрафних (фінансових) санкцій (постанова Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15.09.2016 у справі № 802/555/16-а, залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду від 05.04.2017 (справа № К/800/26400/16)).

Таким чином, оскільки помилкове перерахування позивачем коштів на неналежний код бюджетного класифікатора не вплинуло на виконання його обов`язку як платника єдиного внеску до бюджету, та позивачем самостійно нараховано зобов`язання за відповідним платежем, застосування до позивача штрафу і пені не може визнаватися правомірним.
Підсумовуючи, суд зазначає, що штрафні санкції застосовуються у разі несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску, а не у випадку помилково сплачених сум єдиного внеску на невідповідний рахунок. Здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак, дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть слугувати підставою для застосування штрафів.

Аналогічна правова позиція викладена у багатьох постановах Верховного Суду, наприклад від 20.02.2018 у справі № 816/591/16 (К/9901/23143/18), від 21.02.2018 у справі № 813/1008/16 (К/9901/22080/18), від 24.10.2018 у справі № 760/6097/16-а (2а/760/590/16, К/9901/23305/18).

Відповідно до частини першої та другої статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, встановлено, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява № 39766/05), "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та № 37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права.

Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986, "Щокін проти України" від 14.10.2010, "Сєрков проти України" від 07.07.2011, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23.11.2000, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22.01.2009, "Трегубенко проти України" від 02.11.2004, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття "суспільний інтерес" мас широке значення (рішення від 23.11.2000 у справі "Колишній король Греції та інші проти Греції"). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить "суспільний інтерес" (рішення ЄСПЛ у справі "Трегубенко проти України" від 02.11.2004).

Критерій "пропорційності" передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". При цьому з питань оцінки "пропорційності" ЄСПЛ, як і з питань наявності "суспільного", "публічного" інтересу, визнає за державою досить широку "сферу розсуду", за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій і докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, що оспорюване рішення прийняте відповідачем без дотримання вимог чинного законодавства України та порушує майнові права та інтереси позивача. Відтак позов належить задовольнити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Поряд з цим, ухвалою суду від 01.07.2019 за клопотанням позивача відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у цій справі.

Відтак, оскільки позов задоволено повністю, судовий збір, що підлягав сплаті при зверненні до суду з таким позовом в розмірі 1921,00 грн належить стягнути на відповідний розрахунковий рахунок за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області № від 02 квітня 2019 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальну суму 1566,05 грн, в тому числі штраф у розмірі 1491,48 грн та нарахована пеня в розмірі 74,57 грн.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області судовий збір, що підлягав сплаті за подання до суду позовної заяви у цій справі, в розмірі 1921,00 грн (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня 00 копійок) за такими реквізитами: УК у м. Вінниці/м. Вінниця/22030101, , Банк одержувач: Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, р/р 4001, призначення платежу: судовий збір, за позовом (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Вінницький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Інформація про учасників справи:
1) позивач: військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , місцезнаходження юридичної особи: вул. Стрілецька, 21, м. Вінниця, 21007);
2) відповідач: Головне управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (, місцезнаходження юридичної особи: Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100).
Повне судове рішення складено та підписано суддею 14.08.2019.

Суддя Сало Павло Ігорович