Справа № 300/365/19
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2019-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/6121/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Попка Я.С., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року, ухвалене суддею Чуприною О.В. у м. Івано-Франківську в порядку письмового провадження у справі № 300/365/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про скасування податкової вимоги,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до суду у якому просить суд визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 09.11.2018 року № Ф-64656-51; визнати дії відповідача щодо створення обставин, що призвели до порушення процедури адміністративного оскарження, які проявилися у ненаданні своєчасно детальної інформації про порядок адміністративного оскарження вимоги про сплату боргу, що призвело до припинення процедури адміністративного досудового оскарження та пропуску строку звернення до суду неправомірними.

Позовні вимоги мотивовано тим, що оскільки позивач є особою з інвалідністю та займається адвокатською діяльністю, то відповідно до норм частини 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» звільняється від сплати єдиного внеску незважаючи на те чи здійснює він незалежну професійну діяльність чи ні. За таких обставин, позивач вважає, що нарахування відповідачем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) здійснено протиправно. Крім цього, позивач зазначає, що відповідачем порушено порядок винесення вимог платникам податків зі сплати єдиного внеску, а тому з урахуванням вчинених відповідачем порушень вважає, що право на звільнення від сплати єдиного внеску, надане йому Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» порушено та підлягає захисту шляхом скасування вимоги про сплату боргу з єдиного внеску № Ф-64656-51 від 09.11.2018 року та визнання неправомірними дій відповідача, які призвели до порушення процедури адміністративного оскарження.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 09.11.2018 року № Ф-64656-51.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив позивач, ОСОБА_1 , який просить рішення суду першої інстанції змінити та навести мотиви з приводу: законності вимоги про сплату боргу від 09.11.2018 року № Ф-64656-51; правомірності дій відповідача щодо створення обставин, які призвели до порушення процедури адміністративного оскарження вимоги про сплату боргу від 09.11.2018 року № Ф-64656-51; наявності в Калуського управління ГУ ДФС в Івано-Франківській області належних повноважень для нарахування і визначення платникам єдиного внеску, а в начальника Калуського управління ГУ ДФС у Івано-Франківській області відсутності повноважень створювати, підписувати та направляти такі документи як вимоги про сплату боргу. Застосувати норми Конституції України, як норми прямої дії, а після вирішення справи звернутися до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України поданням щодо конституційності положень пункту 4 та 5 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», положень абзаців 1 та 2 пункту 2 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у взаємозв`язку з пунктом 5 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, позивач зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та прийшов до помилкового висновку про часткове задоволення позову. Таку позицію позивач пояснює тим, що норми Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які зобов`язують самозайнятих осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність сплачувати єдиний внесок, незалежно від того чи отримує така особа доходи від своєї діяльності чи ні є дискримінаційними. Позивач вважає, що відповідно до норми частини 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» звільнений від сплати єдиного внеску. Крім цього, позивач зазначає, що відповідач порушив порядок винесення вимоги зі сплати єдиного внеску, а тому вважає, що його право на звільнення від сплати єдиного внеску порушено та підлягає захисту шляхом скасування вимоги про сплату боргу з єдиного внеску № Ф-64656-51 від 09.11.2018 року та визнання неправомірними дій відповідача, які призвели до порушення процедури адміністративного оскарження.

Позиція відповідача зводиться до того, що позивач відповідно до пункту 5 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Оскільки позивач має статус адвоката, то він здійснює незалежну професійну діяльність. Позивач не вчинив дій для зняття з обліку відповідним контролюючим органом, у зв`язку з чим діяльність позивача являється такою, яка не припинена, що у свою чергу тягне за собою зобов`язання щодо сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Щодо повноважень на винесення та підписання вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-64656-51 від 09.11.2018 року, відповідач зазначив, що, згідно з наказом Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 29.12.2017 року № 2192 «Про надання повноважень керівникам відокремлених структурних підрозділів ГУ ДФС», начальник Калуського управління Головного управління ДФС в Івано-Франківській області наділений повноваженнями щодо винесення вимоги про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. За вказаних обставин, відповідач вважає вимогу № Ф-64656-51 від 09.11.2018 року правомірною та такою, що прийнята належним суб`єктом владних повноважень, підписану уповноваженою посадовою особою та на підставі чинного законодавства.

Враховуючи те, що учасники справи, які належним чином повідомлені про дату судового засідання, не з`явилися, судом апеляційної інстанції розглянуто справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що ОСОБА_1 є адвокатом, що підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю № 655, виданим на підставі рішення Івано-Франківської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатів від 01.10.2008 року № 16 та витягом з Єдиного реєстру адвокатів України.

29.04.2013 року ОСОБА_1 взятий на облік платників податків Калуською об`єднаною ДПІ Головного управління ДФС в Івано-Франківській області.

17.06.2015 року ОСОБА_1 отримав статус особи з інвалідністю ІІІ групи, а з 07.06.2018 року статус особи з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується копіями пенсійних посвідчень серії НОМЕР_1 та № 803840.

09.11.2018 Головне управління ДФС в Івано-Франківській області сформувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-64656-51, підписану начальником Калуського управління Головного управління ДФС в Івано-Франківській області Князевичем М.М., яку позивач отримав 06.12.2018 року (далі вимога про сплату боргу).

Відповідно до вимоги про сплату боргу, станом на 31.10.2018 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування становить 15 819,54 гривень, яку необхідно сплатити на рахунок Калуської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області.

11.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Калуського управління Головного Управління ДФС в Івано-Франківській області із заявою, в якій повідомив відповідача про наявність у нього статусу особи з інвалідністю та просив скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-64656-51 від 09.11.2018 року.

17.12.2018 року позивач подав до Головного управління ДФС в області скаргу, в якій просив відкликати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-64656-51 від 09.11.2018 року.

За результатом розгляду скарги цієї скарги, відповідач прийняв рішення № 79/10/09-19-10-01-12 від 04.01.2019 року про залишення скарги без розгляду, оскільки така скарга має подаватися до Державної фіскальної служби України.

Вважаючи вимогу про сплату боргу протиправною, а дії відповідача щодо ненадання позивачеві своєчасно детальної інформації про порядок адміністративного оскарження вимоги про сплату боргу, що призвело до припинення процедури адміністративного досудового оскарження та пропуску строку звернення до суду, неправомірними, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є особою, яка відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VІ (далі - Закон № 2464-VІ) звільнена від сплати єдиного внеску, проте вимога про сплату боргу підлягає скасуванню у зв`язку її підписанням не уповноваженою особою.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як слідує з положень п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України, суди перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, в першу чергу повинні з`ясувати, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до абзацу 1 частини 4 статті 25 Закону № 2464-VІ орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Згідно з пунктом 3-1 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VІ органом доходів і зборів є центральний орган виконавчої влади, що формує податкову і митну політику (в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів, єдиного внеску) та забезпечує її реалізацію (центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), та його територіальні органи.

Територіальним органом ДФС в контексті цієї норми та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 року № 296 «Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби» є Головне управління ДФС в Івано-Франківській області.

Форма вимоги про сплату боргу (недоїмки) визначена в додатку 7 до Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України №449 від 20.04.2015, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 року за № 508/26953 (далі - Інструкція №449).

Форма вимоги про сплату боргу (недоїмки) містить графу для заповнення «найменування відповідного органу доходів і зборів та його місцезнаходження».

У вимозі про сплату боргу (недоїмки) № Ф-64656-51 від 09.11.2018 року у відповідній графі вказано ГУ ДФС в Івано-Франківській області, м. Івано-Франківськ, вул. Незалежності, 20.

Форма вимоги про сплату боргу (недоїмки) містить графу для заповнення «найменування відповідного органу доходів і зборів, який вимагає сплатити (недоїмку, штрафи, пеню)».

У вимозі про сплату боргу (недоїмки) № Ф-64656-51 від 09.11.2018 року вказано ГУ ДФС в Івано-Франківській області.

Вимогу про сплату боргу (недоїмки) підписує керівник (його заступник або уповноважена особа) із зазначенням найменування відповідного органу доходів і зборів.

Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-64656-51 від 09.11.2018 року підписав начальник Калуського управління Головного управління ДФС в Івано-Франківській області М. Князевич.

З огляду на наведені вище норми, начальник Калуського управління Головного Управління ДФС в Івано-Франківській області самостійно вимогу про сплату боргу підписувати не може, крім випадків коли він є уповноваженою особою.

Пунктом 1.6 наказу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області «Про надання повноважень керівникам відокремлених структурних підрозділів ГУ ДФС в Івано-Франківській області» від 29.12.2017 року № 2192 уповноважено керівників відокремлених структурних підрозділів Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, в тому числі начальника Калуського управління ГУ ДФС в Івано-Франківській області, на здійснення заходів з погашення боргу, а саме, приймання та надсилання вимог про сплату єдиного соціального внеску.

Отже, начальник Калуського управління Головного Управління ДФС в Івано-Франківській області є уповноваженою особою щодо прийняття та надсилання вимог про сплату єдиного соціального внеску.

Однак, суд першої інстанції встановив те, що відповідно до табеля обліку робочого часу за листопад 2018 року, ОСОБА_2 - начальник Калуського управління Головного Управління ДФС в Івано-Франківській області (табельний номер 284636), 09 листопада 2018 року перебував у відпустці.

Відповідно до пунктів 3.1., 3.5. Розділу 3 Положення про Калуське управління Головного Управління ДФС в Івано-Франківській області, затверджене наказом Головного Управління ДФС в Івано-Франківській області від 05.10.2018 року № 1458, управління очолює начальник. На період відпустки або тимчасової відсутності начальника Управління, його обов`язки виконує заступник начальника управління - начальник відділу адміністрування податків і зборів з фізичних осіб або інша посадова особа Управління відповідно до наказу про покладення обов`язків.

Отже, апеляційний суд дійшов до переконання, що на час відпустки начальник Калуського управління Головного Управління ДФС в Івано-Франківській області - ОСОБА_2 , уповноваженою особою був заступник начальника управління - начальник відділу адміністрування податків і зборів з фізичних осіб.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимогу про сплату боргу винесено (підписано) не уповноваженою особою, що є суттєвим недоліком рішення суб`єкта владних повноважень, який свідчить про його протиправний характер.

За таких обставин вимогу про сплату боргу від 09.11.2018 року № Ф-64656-51 необхідно скасувати з тих підстав, що така винесена не повноваженою особою - ОСОБА_2 .

Апеляційний суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04), згідно з якою, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29). Ці положення відображають принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя.

Наведені мотиви (обґрунтування) відповідно до правової позиції ЄСПЛ наведеної вище є достатніми для скасування рішення суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до частини 4 статті 7 КАС України якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

У такому випадку суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.

Виходячи з наведених положень, висновок суду про те, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України залежить від власного переконання суду, при цьому звернення до Верховного Суду в такому випадку здійснюється лише з власної ініціативи суду, а не за заявою учасника (учасників) справи.

Тому, заявлена в апеляційній скарзі вимога про необхідність звернення до Верховного Суду для внесення до Конституційного Суду України подання щодо неконституційності окремих положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» є безпідставною.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року в справі № 300/365/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбаченихпунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Я. С. Попко
Р. П. Сеник
Повний текст постанови складено 09.08.2019 року