Справа № 356/299/19
Суддя: Лялик Р. М.
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 356/299/19
№ провадження 2-а/356/12/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.08.19 року Березанський міський суд Київської області в складі:

Головуючого судді Лялик Р. М.

При секретарі Настич Н. А.

За участі позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора поліції батальйону патрульної поліції м. Бориспіль Ільїна Олега Ігоровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

До Березанського міського суду Київської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до інспектора поліції батальйону патрульної поліції м. Бориспіль Ільїна Олега Ігоровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23.04.2019 року поліцейським УПП в Київській області Ільїним О. І. було винесено постанову серії НК № 031570 про притягнення його, ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, у зв`язку з тим, що останній нібито керував автомобілем з не пристебнутим ременем безпеки та не пред`явив документи на право управління автомобілем, за що на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Разом з тим, позивач факт вчинення ним правопорушення заперечує та вказує, що справді того дня близько 09 години 50 хвилин рухався на автомобілі дорогою Київ-Харків, проте був пристебнутим ременем безпеки, як того вимагає чинне законодавство. Крім того, вимогу поліцейського пред`явити документи водія вважає безпідставною, так як будь-яких доказів вчинення правопорушення як підстави для його зупинки відповідачем надано не було. Вказав, що спірну постанову було винесено відповідачем на стаціонарному посту патрульної поліції без присутності позивача, а її зміст не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, а саме відсутній порядок її оскарження. Відтак, просить суд визнати дії відповідача протиправними та скасувати спірну постанову.

17.05.2019 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, в якому останній вказував на правомірність винесеної постанови, вважаючи викладені в позові твердження позивача хибними, а позовні вимоги - безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Вказав, що на відео з нагрудної камери інспектора поліції зафіксовано, що при наближенні останнього до автомобіля правопорушника ОСОБА_1 не був пристебнутий ременем безпеки та переконував працівників поліції у тому, що здійснював рух по території м. Березань, вважаючи це належною підставою не дотримуватись вказаного обов`язку. Відзначив, що відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки передбачена ч. 5 ст. 121 КУпАП. Окрім того, згідно з п. 2.4 «а» ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитись з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, визначені в п. 2.1 ПДР, в тому числі посвідчення водія. Відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП. Окремо відзначив, що позивач у встановленому законом порядку був ознайомлений з правами особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, проте скористатись ними останній бажання не виявив. Посилання позивача на невідповідність оскаржуваної постанови вимогам ст. 283 КУпАП вважає безпідставними, оскільки, всупереч таким твердженням ОСОБА_1 , на зворотній стороні бланку постанови міститься інформація про правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок її оскарження. Таким чином, розглядаючи дану адміністративну справу, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, КУпАП, зокрема, ст. 36, та іншими нормативно-правовими актами, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення (а.с.19-22).

Позивач в судовому засіданні пред`явлений позов підтримав у повному обсязі з підстав, в ньому наведених. Просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило (а.с.16,38,39).

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у суді першої інстанції.

Так, у відповідності до ч. 3 ст. 205 КАС України у разі повторної неявки повідомленого належним чином відповідача в судове засідання, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи вказані обставини, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів.

Крім того, в судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_2 , який пояснив суду, що дійсно того дня їхав по автодорозі Київ-Харків та побачив, що автомобіль позивача зупинили працівники поліції. Під`їхавши до місця зупинки, побачив, що позивач просив назвати причину зупинки транспортного засобу, на що поліцейський не реагував та просив пред`явити документи.

Заслухавши пояснення позивача, показання допитаного в судовому засіданні свідка, дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.04.2019 року інспектором БПП м. Бориспіль, старшим лейтенантом 4-ї роти Ільїним Олегом Ігоровичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії НК № 031570 від 23.04.2019 року за ч. 1 ст. 126 КУпАП, у відповідності до якої водій ОСОБА_1 о 09 годині 50 хвилин в день складення постанови на 76-ому кілометрі автодороги Київ-Харків керував автомобілем Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , не пристебнутим ременем безпеки, а також на вимогу поліцейського не пред`явив для перевірки посвідчення водія, чим порушив вимоги п. 2.4 «а» Правил дорожнього руху, та якою постановлено застосувати до правопорушника - позивача по справі - адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. (а.с.7,24).

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з частиною 1 статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як визначено положеннями статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України визначається Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2011 року (далі - ПДР).

Відповідно до п. 1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За змістом п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч. 1 ст. 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП, зокрема, містити опис обставин, установлених під час розгляду справи, зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення, а також прийняте у справі рішення.

Так, частиною 1 статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Згідно з п. 2.1 «а» ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Як встановлено п. 2.4 «а», на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Перелік випадків, коли поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, визначений статтею 32 Закону України «Про Національну поліцію», серед яких, зокрема, наявність у поліцейського достатніх підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Разом з тим, п. 2.3 «в» ПДР водіїв для забезпечення безпеки дорожнього руху зобов`язано на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких заважають користуватися ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі.

Відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами передбачена ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Як встановлено статтею 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За змістом статті 251 КУпАП, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Так, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 9 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 77 КАС України передбачено, що докази суду надають учасники справи. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (ч. 5 ст. 77 КАС України).

В той же час, з урахуванням положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Так, як вбачається зі змісту спірної постанови, у вину позивачу ОСОБА_1 ставиться вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, що проявилось в керуванні останнім транспортним засобом, будучи не пристебнутим ременем безпеки, а також непред`явленні на вимогу поліцейського посвідчення водія для перевірки, чим останній, на суб`єктивне переконання відповідача, порушив вимоги п. 2.4 «а» ПДР.

Разом з тим, відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами передбачена частиною 5 статті 121 КУпАП, а відповідний обов`язок, невиконання якого водієм тягне за собою таку відповідальність, встановлюється п. 2.3 «в» ПДР.

Відтак, твердження відповідача у спірній постанові про невиконання водієм правил користування ременями безпеки не відповідає змісту диспозиції ч. 1 ст. 126 КУпАП, за якою кваліфіковані дії позивача, та містить окремий склад адміністративного правопорушення з властивими лише йому суб`єктивною та об`єктивною сторонами, що не були предметом розгляду справи поліцейським.

При цьому, за змістом ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо одна особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разу може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Вказане узгоджується з положенням п. 3 розділу V Інструкції від 07.11.2015 року за № 1395, за змістом якого якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим самим поліцейським, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

З огляду на вказані вище положення законодавства та встановлені фактичні обставини справи, посилання відповідача в наданому до суду відзиві на положення статті 36 КУпАП не приймаються судом до уваги, оскільки вказані норми передбачають правила накладення адміністративних стягнень як міри відповідальності в розумінні ст. 23 КУпАП при вчиненні особою кількох правопорушень, проте не звільняють поліцейського як уповноваженого суб`єкта від обов`язку кваліфікувати дії особи та здійснити у встановленому законом порядку розгляд справи щодо вчинення особою кожного такого правопорушення, з`ясувати факт неправомірних дій та вину особи у їх вчиненні.

За таких обставин, твердження відповідача в спірній постанові щодо керування позивачем транспортним засобом з не пристебнутим ременем безпеки не охоплюються юридичним складом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, по факту вчинення якого винесено спірну постанову, відтак, не можуть свідчити про його вчинення.

Враховуючи вказане, з огляду на положення статті 32 Закону України «Про Національну поліцію», вимога поліцейського пред`явити посвідчення водія для перевірки була безпідставною, оскільки факт вчинення позивачем правопорушення, а саме керування транспортним засобом з не пристебнутим ременем безпеки, у зв`язку з яким поліцейським таку вимогу було пред`явлено, не був доведений належними та допустимими доказами, в тому числі і відеозаписом з нагрудної камери інспектора від 23.04.2019 року, наданим відповідачем суду, так як вказаний файл не містить запису зйомки події правопорушення, а саме того, що позивач дійсно керує автомобілем, будучи не пристебнутим ременем безпеки, тому як доказ не може свідчити про факт вчинення останнім адміністративного правопорушення, а також вказувати на правомірність вимоги поліцейського пред`явити у зв`язку з цим посвідчення водія.

Відеофіксація обставин розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності належних доказів вчинення позивачем такого порушення не може вважатися належним доказом правомірності притягнення його до адміністративної відповідальності.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 07.02.2019 року у справі № 161/11151/17 (провадження № К/9901/20306/18).

Сама ж по собі оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом його вчинення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду вже зафіксованого правопорушення.

При цьому, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 (провадження № К/9901/15804/18).

Разом з тим, судом враховано, що відповідачі по справі - інспектор поліції батальйону патрульної поліції м. Бориспіль Ільїн Олег Ігорович, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився та всупереч вимогам ч. 2 ст. 131 КАС України причини неявки суду не повідомив, тим самим знехтувавши своїми процесуальними правами щодо надання суду доказів та доведення правомірності прийнятого рішення у відповідності з положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, покладених в основу прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення, а також його правомірності, суду надано не було та в судовому засіданні не встановлено, а ті, що надані в якості підтвердження вчинення правопорушення - суд оцінює критично з наведених вище обставин.

Разом з тим, доводи позивача щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам ст. 283 КУпАП в частині відсутності зазначення в ній порядку її оскарження безпідставні та спростовуються самою постановою, долученою до матеріалів справи як доказ, на звороті якої міститься інформація про правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок її оскарження.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У своєму рішенні від 10.02.1995 року у справі «Аллене де Рібемон проти Франції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Як визначено пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (заява № 16437/04), при оцінці доказів судам слід керуватися критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» випливає, що спрощений підхід до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників є неприпустимим.

При цьому, вимогами ч. 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За змістом ч. 2 ст. 9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вказане, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, беручи до уваги межі заявлених позивачем позовних вимог та суть спору, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов до висновку про недоведеність наявності в діях позивача факту невиконання вимог п. 2.4 «а» ПДР, а відтак - і події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, а тому спірна постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 268-272, 286 КАС України, ст.ст. 7, 9, 122, 222, 245 КУпАП,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), до інспектора поліції батальйону патрульної поліції м. Бориспіль Ільїна Олега Ігоровича (Київська область, м. Бориспіль, вул. Кошового, 4) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення серії НК № 031570 від 23.04.2019 року, винесену інспектором БПП м. Бориспіль, старшим лейтенантом 4-ї роти Ільїним Олегом Ігоровичем - скасувати.

Адміністративну справу щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП закрити в зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Шостого апеляційного адміністративного суду через Березанський міський суд Київської області протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення.

Суддя Р. М. Лялик