Справа № 520/107/19
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2019-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2019 р. Справа № 520/107/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бенедик А.П.,

Суддів: Донець Л.О. , Гуцала М.І. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Старосєльцева О.В.) від 05.02.2019 року (повний текст рішення складено 05.02.2019р.) по справі №520/107/19

за позовом ОСОБА_1

до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного

про 1) визнання протиправним та не чинним з дати видання акту індивідуальної дії - наказу начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (по стройовій частині) від 23.02.2018 року №45 в частині виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу академії та з усіх видів забезпечення з 23.02.2018р., та протиправною бездіяльність з приводу невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 23.02.2018 та компенсації за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 23.02.2018; 2) зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 23.02.2018 та компенсацію за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 23.02.2018, 3) подати протягом п`ятнадцяті днів, з дня набрання судовим рішенням законної сили, звіт про виконання судового рішення у порядку ч.1 ст.382 КАС України,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду із адміністративним позовом до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, в якому просив:

- визнати протиправним та не чинним з дати видання акт індивідуальної дії - наказ начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (по стройовій частині) від 23.02.2018 року №45 в частині виключення позивача зі списків особового складу академії та з усіх видів забезпечення з 23.02.2018р., та протиправною бездіяльність з приводу невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 23.02.2018 та компенсації за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 23.02.2018;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 23.02.2018 та компенсацію за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 23.02.2018, подати протягом п`ятнадцяті днів, з дня набрання судовим рішенням законної сили, звіт про виконання судового рішення у порядку ч.1 ст.382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.02.2019 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, оформлену листом від 02.04.2018р. №258.

Зобов`язано Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного вирішити по суті питання з приводу нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 23.02.2018р.

У решті вимог позов залишено без задоволення.

Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного витрати зі сплати судового збору у сумі 384,20 грн.

Не погодившись із судовим рішенням, позивачем та відповідачем подано апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі позивач просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норма матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до невірного вирішення справи.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.02.2019 року в частині задоволення позовних вимог та залишити позов без розгляду, а у разі визнання причин пропуску строку поважними прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони правом надання письмових відзивів на апеляційні скарги не скористались.

Представники сторін про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлялись.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційних скарг, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач проходив дійсну військову службу в Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного на посаді начальника Наукового центру Сухопутних військ з наукової роботи. У період проходження військової служби позивач перебував на фінансовому забезпеченні у Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.

Відповідно до наказу ТВО Міністра оборони України від 03.01.2018р. №1 позивача звільнено у запас Збройних Сил України, а наказом відповідача від 23.02.2018р. №45 виключено зі списків особового складу та з усіх видів забезпечення з 23.02.2018 року.

30.03.2018 позивач звернувся до відповідача із зверненням, в якому просив надати інформацію про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії, що отримував 24 місяці підряд перед місяцем звільнення з військової служби із зазначенням, серед іншого, відомостей про індексацію з зазначенням утримання єдиного соціального внеску (а.с.187-188)

Листом 02.04.2018 р. №258 відповідач, серед іншого, повідомив про відсутність механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди (а.с. 189).

03.04.2018 року позивач звернувся до відповідача із зверненням, в якому просив повідомити розмір нарахованої та виплаченої грошової допомоги при звільненні передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей» із зазначенням складових грошового забезпечення (додатково вказавши їх розмір), які були враховані при нарахуванні вищезазначеної грошової допомоги (а.с. 184).

Листом від 04.09.2018 року відповідач направив позивачу довідки про додаткові види грошового забезпечення та про сплачені страхові внески (а.с. 196-199)

25.09.2018 р. до відповідача надійшла скарга позивача від 20.09.2018 р., в якій просив надати довідку про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії (а.с. 191-192).

Листом від 27.09.2018 року відповідач надіслав довідку про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії (а.с. 193-195)

18.12.2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою (вх.№Х-80 від 22.12.2018), в якій просив виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 23.02.2018 та компенсацію за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 23.02.2018 (а.с. 200-201).

Листом від 22.12.2018 року №1051/фес відповідач повідомив, що відповідно до вимог телеграми ТВО директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 20.02.2016 року №248/3/9/1/108 та роз`яснень Міністерства соціальної політики України від 08.08.2017 року №13700/з та від 08.08.2017 року №78/0/66-17 за період з січня 2016 року по лютий 2018 року індексація грошового забезпечення позивачу не проводилась (а.с. 203)

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати індексації грошового забезпечення та компенсації за своєчасно не виплачену індексацію грошового забезпечення протиправною, а наказ начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (по стройовій частині) від 23.02.2018 року №45 в частині виключення позивача зі списків особового складу академії та з усіх видів забезпечення з 23.02.2018р. передчасним та протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд дійшов висновку, що відмова Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, оформлена листом від 02.04.2018р. №258 є протиправною, а тому належним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання відповідача вирішити по суті питання з приводу нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 23.02.2018р.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Статтею 1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей встановлено, що соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 2 Закону України Про індексацію грошових доходів населення, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їхніх сімей і пенсій, які індексуються відповідно до закону за цими видами страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Підстави для проведення індексації визначені ст. 4 Закону України Про індексацію грошових доходів населення, відповідно до якої індексація грошових доходів населення проводиться в разу, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Частинами 1, 2, 6 статті 5 Закону України Про індексацію грошових доходів населення встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 (далі Порядок №1078).

Абзацами 1, 2 пункту 4 Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Відповідно пп. 2 п. 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Згідно абз. 4 п. 6 Порядку № 1078 проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і, відповідно до чинного законодавства, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті, так як належить до основних державних гарантій щодо оплати праці.

Відповідно до ст. 18 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії передбачено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Отже, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних вище нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Відповідачем не заперечувався факт того, що позивачу у період з 01.01.2016р. по 23.02.2018р. не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення з посиланням на відсутність фінансових ресурсів для її виплати.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В п. 23, 26 рішення у справі Кечко проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Колегія суддів зауважує, що обмежене фінансування відповідача жодним чином не впливає на наявність чи відсутність в останнього обов`язку щодо нарахування індексації грошового забезпечення позивачу. Відсутність на рахунках відповідача коштів для виплати індексації грошового забезпечення не є належним доказом неможливості здійснення вказаних виплат (доказом наявності поважних причин не проведення розрахунку).

Посилання апеляційної скарги на ст. 5 Закону України Про індексацію грошових доходів населення, згідно з якою проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік, є безпідставними, оскільки будь-яких застережень щодо нездійснення у зв`язку з цим індексації з 01.01.2016 вказана норма не містить.

Крім того, оскільки нормами законодавства України передбачено проведення індексації, в тому числі, грошового забезпечення військовослужбовців та обмеження виконання цих норм законодавства не може відбуватися за телеграмами, роз`ясненнями Департаменту фінансів Міністерства оборони України, вказівками командирів військових частин, закладів та установ Міністерства оборони України, роз`яснень міністерств, тощо.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи відповідача про відсутність механізму реалізації законодавчого положення, відсутність бюджетних асигнувань та коштів не є підставою для не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період 01.01.2016р. по 23.02.2018р.

Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Таким чином, бездіяльність Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, яка полягає у невиплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 23.02.2018 року є протиправною.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності власних дій, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду не довів належними та допустимими доказами правомірність власних дій (бездіяльності), які є предметом оскарження позивачем.

Як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно Рішення ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

З урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції, колегія суддів дійшла висновку, що з метою повного захисту порушених прав та інтересів особи, необхідним є саме зобов`язання Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 23.02.2018 року.

Щодо виплати компенсації на невчасно виплачену індексацію, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення. затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Компенсація громадянам доходів у разі їх несвоєчасної виплати здійснюється відповідно до Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159.

Компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, а саме: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення).

Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.

Сума компенсації нараховується у разі нарахованих, але своєчасно не виплачених грошових доходів. Нараховується і виплачується компенсація в тому самому місяці, в якому виплачується заборгованість

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що дана вимога позовної заяви заявлена передчасно, відносно майбутніх правовідносин та подій, котрі ще не склались, отже задоволенню не підлягає.

Щодо визнання протиправним та не чинним з дати видання акт індивідуальної дії - наказ начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (по стройовій частині) від 23.02.2018 року №45 в частині виключення позивача зі списків особового складу академії та з усіх видів забезпечення з 23.02.2018р., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ч.ч. 3-4 третьою статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини другої статті 24 вищевказаного Закону, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно п. 243 Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 визначено, що після видання наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби підстава звільнення зміні не підлягає, якщо при звільненні не допущені порушення законодавства і не виникли нові обставини, пов`язані зі звільненням.

Разом з тим, під час судового розгляду не встановлено порушень законодавства відповідачем під час видання наказу про виключення позивача зі списків особового складу.

Колегія суддів зазначає, що наявність спору про розмір сум, належних військовослужбовцю при звільненні, в день виключення із списків особового складу, не є підставою для визнання такого наказу протиправним, оскільки в даному випадку належним способом захисту порушених прав позивача є саме зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 23.02.2018 року.

З приводу заявлених позовних вимог постановлення судового контролю за виконанням рішення суду, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Мета здійснення судового контролю полягає у необхідності пересвідчитись, що суб`єктом владних повноважень рішення буде виконане.

В даному випадку не встановлено підстав вважати, що відповідачем судове рішення не буде виконуватися, а тому колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю за виконанням цього рішення.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів відхиляє вказані доводи апеляційної скарги позивача.

Колегією суддів відхиляються доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, з посиланням на те, що саме 23.02.2018 року позивачу стало відомо про проведений розрахунок, з огляду на таке.

Відповідач, посилаючись на порушення позивачем строку на звернення до суду, обраховує початок перебігу такого строку з моменту звільнення позивача з військової служби. Водночас, матеріали справи не містять жодного доказу того, що позивач в момент звільнення з військової служби був обізнаний про порушення свого права на виплату індексації грошового забезпечення.

В силу приписів ч. 1, 2 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до апеляційного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Процесуальне законодавство пов`язує початок перебігу строку на звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів не з моментом, коли права особи були порушені, а з моментом, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

З матеріалів справи вбачається, що про порушення свого права на виплату індексації грошового забезпечення позивач повинен був дізнатися з моменту отримання відповіді відповідача на заяву від 18.12.2018 року. Оскільки доказів протилежного відповідачем до суду не надано, враховуючи дату звернення позивача до суду (04.01.2019), колегія суддів вважає, що приписи ст. 122 КАС України щодо строку звернення до адміністративного суду позивачем не були порушені.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 9 КАС України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Разом з тим, приймаючи рішення по справі не було повно і всебічно з`ясовано обставини, зокрема, суд дійшов висновку, що права позивача порушені саме відмовою Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, оформлену листом від 02.04.2018 р. №258. Вказані висновки суду є помилковими, оскільки із відповідною заявою про виплату індексації грошового забезпечення позивач звернувся 18.12.2018 року та отримав відповідь від 22.12.2018 року №1051/фес.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.02.2019 року по справі №520/107/19 скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 23.02.2018 року.

Зобов`язати Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 23.02.2018 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (м.Львів, вул.Героїв Майдану, 32, 79026, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору за подання адміністративного позову у сумі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп. та за подання апеляційної скарги у розмірі 576 (п`ятсот сімдесят шість) грн. 30 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Донець Л.О. Гуцал М.І.
Повний текст постанови виготовлений 09.08.2019 року