Справа № 320/3478/19
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2019-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про продовження строку для усунення недоліків позовної заяви

12 серпня 2019 року м. Київ № 320/3478/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши позовну заяву Головного управління ДФС у Київській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

до суду звернулось Головне управління ДФС у Київській області з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь Державного бюджету 11978, 60 грн. в рахунок погашення податкового боргу.

У зв`язку з невідповідністю поданої позовної заяви вимогам процесуального законодавства, керуючись статтею 169 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалою суду від 15.07.2019 позовна заява залишена без руху із наданням позивачеві строку для усунення її недоліків.

У вказаній ухвалі судом зазначені недоліки позовної заяви та запропоновані способи їх усунення шляхом подання до суду: заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

На виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху позивачем надіслано лист «Про надання інформації» від 29.07.2019 № б/н за підписом представника ОСОБА_2 ., повноваження якого підтверджені копією довіреності від 12.03.2019 № 7779/9/10-36-10-08, оригінал якої додано до позову.

Проте, заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску позивачем до суду не подано.

За результатом вивчення змісту поданого листа судом встановлено, що представник позивача не вважає, що ГУ ДФС у Київській області при зверненні до суду з цим позовом пропущено строк, проте, факт пропущення строку звернення до суду в означеній частині встановлено судом, у зв`язку з чим 15.07.2019 винесено ухвалу про залишення позову без руху та запропоновано в десятиденний строк усунути виявлені недоліки шляхом подання відповідної заяви.

Так, в обґрунтування своєї позиції щодо дотримання позивачем строку звернення до суду, представник посилається на положення пункту 102.4 статті 102 Податкового кодексу України та, виходячи з аналізу вказаної норми, вважає строк позовної давності для податкового органу з вимогами про стягнення з платників податків податкового боргу у 1095 днів. Позивач також посилається на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 05.07.2017 у справі № 818/2213/14, а також на постанови Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 807/2097/16, від 21.08.2018 у справі № 805/1680/17-а. Посилається також на рекомендаційні та інформаційні листи, однак, їх копій не надає, а та не зазначає реквізитів і авторів (видавників).

Проте, з такими твердження представника, з урахуванням обставини цього спору, не можна погодитися, виходячи з такого.

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів судом встановлено, що суми грошових зобов`язань з ПДФО та з ВЗ у зв`язку із поданням відповідачем декларацій за 2015, 2016 та 2017 роки, які підлягали сплаті до Державного бюджету України, визначено самостійно відповідачем.

Відтак, положення пункту 102.4 статті 102 Податкового кодексу України у спірних правовідносинах в частині самостійно визначених відповідачем податкових зобов`язань не можуть буди застосовані, оскільки 1095-тиденний строк на звернення до суду з позовом про стягнення з платників податків податкової заборгованості може бути застосований виключно у зв`язку із грошовими зобов`язаннями, нарахованими контролюючим органом.

Згідно з пунктом 102.4 статті 102 Податкового кодексу України, у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Крім того, суд не приймає до уваги посилання позивача на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 05.07.2017 у справі № 818/2213/14, а також постанови Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 807/2097/16, від 21.08.2018 у справі № 805/1680/17-а, оскільки спірні правовідносини в межах вказаних справ виникли внаслідок заборгованості платників податків на підставі грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, в той час як предмет розгляду цього спору не є тотожним із предметом розгляду справ № 818/2213/14, № 807/2097/16 та № 805/1680/17-а з тих підстав, що грошові зобов`язання в межах цього спору самостійно узгоджені платником податків у поданих ним податкових деклараціях про майновий стан і доходи, що не заперечується самим позивачем.

Отже, матеріалами позову не підтверджено, що за результатами поданих відповідачем декларацій податковим органом проводились перевірки та були нараховані відповідачеві контролюючим органом грошові зобов`язання, що є предметом цього спору, а саме сума боргу в розмірі 11978, 60 грн., яка складається з ПДФО у розмірі 11402, 60 грн. та з військового збору - 576, 00 грн., яка є залишком несплаченого у повному обсязі грошового зобов`язання, загальну суму якого позивач не вказує.

Так, відповідно до пункту 102.2 статті 102 Податкового кодексу України, грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті, якщо: податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов`язання, не було подано.

У даному випадку, факту неподання відповідачем податкових декларацій податковим органом не встановлено, про що свідчить відсутність доказів зворотного.

Крім того, зміст позовної заяви не містить детального розрахунку наявної за відповідачем заборгованості, її складові, періоди та суми, а також суми та періоди, за які відповідачем здійснювалася часткова сплата узгоджених грошових зобов`язань.

Крім того, якими доказами підтверджується наявність за відповідачем пені у розмірі 419, 41 грн., позовна заява також не містить, оскільки поданий позивачем витяг зворотного боку облікової картки платника за 2019 рік містить лише заборгованість з недоїмки у розмірі 576 грн.

Частиною другою статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом, зокрема, з ініціативи суду.

З урахуванням викладеного, суд, з метою забезпечення повного, об`єктивного та неупередженого підходу у вирішенні питання щодо можливості розгляду адміністративного позову судом, вважає за доцільне, згідно з частиною другою статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, продовжити позивачеві на десять днів строк для усунення недоліків поданої заяви шляхом подання до суду:

- письмових пояснень із зазначенням конкретних норм права, які встановлюють строки на звернення суб`єкта владних повноважень до суду в межах 1095-денного строку з вимогами про стягнення самостійно узгоджених платником податків грошових зобов`язань, а не нарахованих контролюючим органом;

- детального розрахунку наявної за відповідачем заборгованості, її складові, періоди та суми, а також суми та періоди, за які відповідачем здійснювалася часткова сплата узгоджених грошових зобов`язань з доказами такої сплати;

- детального розрахунку із зазначенням періоду (дати) та суми сплаченої відповідачем пені за податковою вимогою від 14.12.2017 № 32594-17 з доказами такої сплати (квитанції, платіжні доручення тощо).

Керуючись статтями 121, 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Продовжити Головному управлінню ДФС у Київській області на десять днів строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії цієї ухвали.

2. Роз`яснити Головному управлінню ДФС у Київській області, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

3. Копію ухвали надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Панченко Н.Д.