Справа № 303/8492/13-а
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2019-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/6288/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Кухтея Р.В., Попка Я.С.,

з участю секретаря судового засідання Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2019 року у справі № 303/8492/13-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Закарпатський обласний військовий комісаріат про оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень,-

судді в 1-й інстанції Луцович М.М., Гаврилко С.Є., Рейті С.І.,

час ухвалення рішення 22.02.2019 року, 16:50 год,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення 11.03.2019 року,

В С Т А Н О В И В :

09 грудня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до Міністерства оборони України, третя особа Військовий комісаріат Закарпатської області про оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в період з листопада 1975 року по лютий 1990 року позивач проходив військову службу. Медико-соціальною комісією 14.12.2009 року було проведено огляд позивача, за результатом якого встановлено третю групу інвалідності, у зв`язку із захворюванням пов`язаним із виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Так, позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату йому одноразової допомоги у розмірі п`ятирічного грошового забезпечення, проте 03.02.2010 року позивачеві було відмовлено у здійсненні такої виплати. 8 липня 2010 року позивач звернувся до суду та оскаржив бездіяльність відповідача. Постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 грудня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2012 року позовні вимоги позивача були задоволені, однак постановою Вищого адміністративного суду України від 22.05.2013 року було скасовано постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.12.2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2012 року. Позивач наголошував, що відмова відповідача у виплаті йому одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності є незаконною та необґрунтованою, з огляду на те, що згідно Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової допомоги у разі загибелі, поранення чи інвалідності військовослужбовця", постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 15.04.2005 року він має право на отримання одноразової грошової у зв`язку з інвалідністю та втратою професійної працездатності. Так, позивач зазначав, що у відповідності до вимог ч. 3 ст. 41 Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" він має право на отримання грошової допомоги у розмірі п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою, а саме: 60 грошових забезпечень за останньою посадою, яка складала 5484,14 грн., тобто на виплату одноразової допомоги в сумі 309048,40 грн.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року, позов залишено без розгляду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.04.2016 року ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 листопада 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року було скасовано, а справу №303/8492/13-а було направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 05 вересня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа Військовий комісаріат Закарпатської області про оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень було передано на розгляд до Закарпатського окружного адміністративного суду за предметною підсудністю

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте без з`ясування обставин справи, повноти та об`єктивності дослідження доказів та з порушенням норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що Конституція України забороняє застосовувати закон, якщо він погіршує становище людини. Апелянт вважає, що має право на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі п`ятирічного грошового забезпечення (60 грошових забезпечень). Крім того, апелянт зазначає, що для розрахунку має братися посадовий оклад слідчого військової прокуратури Львівського гарнізону на час розгляду справи у суді. Просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2019 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вислухавши доповідь судді - доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у справі, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи по суті встановлено, що фактична виплата ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку з інвалідністю, що настала в період проходження військової служби в сумі 19126,80 грн. підтверджується Платіжним дорученням №869 від 25.09.2012 року.

В свою чергу, вказана сума одноразової грошової допомоги не була повернута позивачем, у зв`язку з винесенням постанови Вищого адміністративного суду від 22.05.2013 р. згідно якої було скасовано постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.05.2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2012 року. Доказів протилежного сторони до суду не надали.

У зв`язку з вищезазначеним, суд першої інстанції прийшов до висновку, що на дату звернення позивача до суду з даною позовною заявою, а саме: 09.12.2013 року відповідачем вже було виплачено позивачеві одноразову грошову допомогу у розмірі 48-місячного грошового забезпечення, визначеному на день звільнення з військової служби в сумі 19126,80 грн., а тому у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що позивач з листопада 1975 року по лютий 1990 року проходив військову службу у військовій прокуратурі та перебував на грошовому забезпеченні.

Як встановлено в ході розгляду справи по суті та не заперечувалося сторонами, під час проходження військової служби позивач відряджався на ліквідацію наслідків Чорнобильської катастрофи, у зв`язку з чим йому надано статус учасника ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи 1 категорії, учасника війни.

14 грудня 2009 року медико-соціальною комісією Закарпатської обласної контрольної медико-соціальної комісії проведено огляд позивача, за результатом якого видано Довідку №0207875 серія МСЕ - 7-66 КА та встановлено третю групу інвалідності, у зв`язку із захворюванням пов`язаним із виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС.

Позивач 28.12.2009 року звернувся до Військового комісаріату Закарпатської області із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Однак, листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 25.01.2010 року №248/6/С/63-д позивачеві було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності, відповідно до ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", в редакції введеній в дію з 1 січні 2007 року, у зв`язку з тим, що позивач проходив службу у 1990 році, тобто до введення в дію вказаного нормативно-правового акту (а.с. 7).

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон), дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби.

У відповідності до ч. 3 ст. 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232XІІ (в редакції згідно Закону України від 4 квітня 2006 року № 3597-ІV "Про внесення змін до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу", яка набрала чинності 10 травня 2006 року) у разі каліцтва, заподіяного військовослужбовцю під час виконання службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі від трирічного до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України, і призначається пенсія по інвалідності.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовцям строкової військової служби, військовозобов`язаним та резервістам, призваним на збори, у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми, каліцтва) або захворювання чи інвалідності за умов, передбачених частиною третьою цієї статті, виплачується одноразова грошова допомога в порядку, визначеному Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей".

Згідно ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 6 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.

Згідно ч. 8 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначення ступеня втрати працездатності військовослужбовцем, військовозобов`язаним або резервістом у період проходження військової служби (зборів), служби у військовому резерві у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що оскільки, інвалідність позивача настала в період проходження військової служби, отже позивач мав право на виплату йому одноразової грошової допомоги на час звернення з відповідною заявою від 28.12.2009 року до військового комісаріату Закарпатської області.

На виконання умов статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 499 був затверджений "Порядок та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб" (далі - Порядок №499).

Відповідно до п. 2 Порядку №499 одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, - у розмірі: а у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби - у розмірі: 60-місячного грошового забезпечення - інвалідам I групи; 54-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи; 48-місячного грошового забезпечення - інвалідам III групи.

Згідно з Довідкою МСЕК №0207875 серія МСЕ - 7-66 КА позивачеві встановлено ІІІ групу інвалідності, а відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 мав право на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 48-місячного грошового забезпечення.

З огляду на вищенаведене, не знайшло свого підтвердження посилання апелянта на те, що він має право на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі п`ятирічного грошового забезпечення (60 грошових забезпечень).

Крім того, постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 грудня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2012 року, позов ОСОБА_1 було задоволено та визнано незаконною відмову начальника відділу забезпечення та контролю соціальних виплат департаменту фінансів міністерства оборони України у нарахуванні та виплаті позивачеві одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності військовослужбовця у відповідності до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачеві одноразову грошову допомогу у разі інвалідності військовослужбовця у відповідності до вимог Закону у розмірі п`ятирічного грошового забезпечення - 60 грошових забезпечень за останньою посадою.

Постанова Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 грудня 2010 року була залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2012 року.

В подальшому, постановою Вищого адміністративного суду України від 22.05.2013 року було скасовано постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.05.2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2012 року. Постанова мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій, обставини даної справи встановили повно і всесторонньо, але неправильно застосували норми процесуального права щодо встановлення належного відповідача у справі, а, відповідно, і щодо наявності підстав для задоволення позову позивача до начальника відділу забезпечення та контролю соціальних виплат Департаменту фінансів Міністерства оборони України.

Разом з тим, в порядку примусового виконання постанови Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.05.2010 року, залишеної в силі ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2012 року, позивачу була виплачена одноразова грошова допомога, у зв`язку з інвалідністю, що настала в період проходження військової служби в сумі 19126,80 грн.

Так, згідно листа від 18.09.2012 року №100 позивача було повідомлено, що комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою КМУ від 28.05.2008 року №499, у зв`язку з набуттям законної сили рішень суддів та у відповідності до Протоколу №5 від 17.08.2012 року, було прийнято рішення щодо призначення позивачеві одноразової грошової допомоги в сумі 19126,80 грн. (а.с. 17, Т.2).

Згідно Витягу з Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 17.08.2012 року №5 - у зв`язку з набуттям законної сили рішень суддів було прийнято рішення призначити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 , звільненому з військової служби 05.02.1990 р., який є інвалідом ІІІ групи внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у розмірі 48-місячного грошового забезпечення, визначеному на день звільнення з військової служби в сумі 19126,80 грн. (а.с. 19, Т.2).

Позивачем не оскаржувався, ні в адміністративному ні в судовому порядку, вказаний Протокол від 17.08.2012 року №5, згідно якого відповідачем було прийнято рішення про виплату позивачеві одноразової грошової допомоги в розмірі 19126,80 грн.

Так, фактична виплата ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку з інвалідністю, що настала в період проходження військової служби в сумі 19126,80 грн. підтверджується Платіжним дорученням №869 від 25.09.2012 року (а.с. 14, Т.2).

На підставі досліджених матеріалів справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на дату звернення позивача до суду з даною позовною заявою, а саме: 09.12.2013 року відповідачем вже було виплачено позивачеві одноразову грошову допомогу у розмірі 48-місячного грошового забезпечення, визначеному на день звільнення з військової служби в сумі 19126,80 грн, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Колегія суддів апеляційної інстанції відхиляє твердження апелянта про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскільки ним застосовано закони, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2019 року у справі № 303/8492/13-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Р. В. Кухтей
Я. С. Попко
Повне судове рішення складено 08.08.2019 року