Справа № 580/499/19
Суддя: С.О. Кульчицький
Дата ухвалення: 2019-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2019 року справа № 580/499/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кульчицького С.О.,

за участю: секретаря судового засідання - Зачепи Х.В.,

позивача ОСОБА_3 - особисто,

розглянувши за правилами загального позовного провадження в місті Черкаси адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до сільської ради села Шарнопіль Монастирищенського району Черкаської області, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 (далі - позивач) з позовом до сільської ради села Шарнопіль Монастирищенського району Черкаської області (далі - відповідач), третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, в якому просить:

- визнати рішення сесії сільської ради с. Шарнопіль Монастирищенського району Черкаської області від 29.05.18 № 22-1/VII про відмову в погодженні надання позивачеві дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель державної власності за межами населеного пункту в адмінмежах Шарнопільської сільської ради Монастирищенського району площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства протиправним;

- зобов`язати Шарнопільську сільську раду Монастирищенського району Черкаської області розглянути дане питання у встановленому законом порядку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, у зв`язку із чим Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області звернулось до Шарнопільської сільської ради за погодженням, проте рішенням Шарнопільської сільської ради від 29.05.2018 №22-I/VII відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель державної власності за межами населеного пункту в адміністративних межах Шарнопільської сільської ради, площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства. Позивач вважає таку відмову сільської ради протиправною, оскільки спірне рішення прийнято всупереч ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 15.05.2019 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі не подав відзиву на позову, тому суд в силу ч. 6 ст. 162 КАС України вирішує справу за наявними матеріалами.

Керуючись приписами ст. 165 КАС України третя особа подала пояснення щодо позову, в яких зазначила, що з огляду на рішення Шарнопільської сільської ради від 29.05.2018 №22-1/VII позивачу відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 здійснено перехід із розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

У судовому засіданні позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, проте подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник третьої особи, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився.

Заслухавши пояснення позивача, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд зазначає про таке.

07 червня 2018 року позивач звернувся із заявою №Д-4454/0/94-18 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, в якій просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Шарнопільської сілької ради (за межами населеного пункту) Монастирищенського району Черкаської області за рахунок земель запасу державної власності Шарнопільської сільської ради.

Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області діючи у відповідності до наказу Державного агентства земельних ресурсів України від 15.10.2011 №328, рішення колегії Держземагенства України від 14.10.2014 №2/1 «Про обов`язкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності» звернулось до Шарнопільської сільської ради за погодженням.

29 травня 2018 року відповідач рішенням №22-I/VII відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель державної власності за межами населеного пункту в адміністративних межах Шарнопільської сільської ради орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства.

03 липня 2018 року Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області листом №2768/0/95-18 повідомило позивача про неможливість вирішення заявленого клоптання з огляду на рішення відповідача.

Не погоджуючись із рішенням відповідача №22-I/VII від 29.05.2018, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає про таке.

Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Згідно із статтею 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Частиною 2 ст. 22 Земельного кодексу України визначено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

При цьому, п. «а» ч.3 ст. 22 Земельного кодексу України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Пунктом «в» ч. 3 ст. 116 Земельного кодексу України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Статтею 122 Земельного кодексу України визначені повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування.

Так, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва.

Частиною четвертою наведеної статті визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Згідно з п. 1. Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 29.09.2016 № 333, Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане. Підпунктом 13 п.4 вказаного Положення передбачено, що Головне управління Держгеокадастру в області розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Отже, в контексті даного спору Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області є спеціально уповноваженим органом на розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення та бажаною позивачем земельною ділянкою.

Згідно з ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 вказаного Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Вказана норма кореспондується із положеннями ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України, за якою відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Із наведених правових норм Земельного кодексу України вбачається, що підставою для відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою.

З вищевикладеного вбачається, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 у справі №545/808/17.

Проте, позивач у контексті відмови Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області оскаржує рішення Шарнопільської сільської ради від 29.05.2017 №22-1/VII, яке на думку позивача стало причиною відмови у отриманні бажаної земельної ділянки.

Суд звертає увагу, що Шарнопільська сільська рада в межах даного спору не є розпорядником бажаної позивачем земельної ділянки.

При цьому рішення Шарнопільської сільської ради від 29.05.2017 №22-1/VII винесене у зв`язку із зверненням Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, яке у свою чергу діяло на підставі наказу Держземагентства України №328 від 15.10.2014.

Щодо даних правовідносин, суд зазначає таке.

В силу положень п. 1 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Отже, нормами Конституції України визначено, що виключно законами встановлюються права людини і громадянина. Відповідно, обмеження прав, які визначені законом, не можуть встановлюватись підзаконним нормативно-правовим актом.

Суд звертає увагу, що законом передбачені чіткі межі повноважень державних органів під час проходження процедури оформлення у власність земельної ділянки.

В той же час, відповідно до пунктів 2.1, 2.3 рішення колегії Держземагентства України «Про обов`язкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності» №2/1 від 14.10.2014, яке введено в дію наказом Держземагентства України №328 від 15.10.2014, під час розгляду клопотань про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності надсилати органам місцевого самоврядування (сільським, селищним, міським радам) за місцем розташування земельної ділянки запити про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування. До запиту додавати копії клопотань та графічних матеріалів до них.

У разі надходження у десятиденний строк від органу місцевого самоврядування мотивованих заперечень стосовно надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, які безпосередньо передбачені законом, зокрема частиною сьомою статті 118 та частиною третьою статті 123 Земельного кодексу України, відмовляти заявникові у задоволенні відповідного клопотання.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що підзаконним нормативно-правовим актом, а саме: рішенням колегії Держземагентства України №2/1 від 14.10.2014, яке введено в дію наказом Держземагентства України №328 від 15.10.2014, обмежено існуючі права громадян на одержання у власність земельних ділянок, а також надано органам державної влади та місцевого самоврядування повноваження, які не передбачені Земельним кодексом України.

Більш того, у відповідності до вимог пункту 1 Указу Президента України від 03 жовтня 1992 року №493/92 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» з 1 січня 1993 року нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації.

Пунктом 3 наведеного Указу Президента України визначено, що нормативно-правові акти, зазначені в статті 1 цього Указу, набувають чинності через 10 днів після їх реєстрації, якщо в них не встановлено пізнішого строку надання їм чинності.

Згідно із пунктом 3 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №731 від 28 грудня 1992 року, на державну реєстрацію подаються нормативно-правові акти, прийняті уповноваженими на це суб`єктами нормотворення у визначеній законодавством формі та за встановленою законодавством процедурою, що містять норми права, мають неперсоніфікований характер і розраховані на неодноразове застосування, незалежно від строку їх дії (постійні чи обмежені певним часом) та характеру відомостей, що в них містяться, у тому числі з грифами «Для службового користування», «Особливої важливості», «Цілком таємно», «Таємно» та іншими, а також прийняті в порядку експерименту.

Всупереч наведених вимог Указу Президента України та постанови Кабінету Міністрів України, наказ Держземагентства України №328 від 15.10.2014 не зареєстрований у встановленому порядку, хоча передбачає обмеження існуючих прав громадян у вигляді ускладнення процедури отримання у власність земельної ділянки.

За таких обставин, наказ Держземагентства України №328 від 15.10.2014 не поширює свою дію на спірні правовідносини.

Отже прийняття будь-якого рішення органом місцевого самоврядування не впливає на подальші відносини позивача із суб`єктом, повноважним на виконання функцій держави, а саме Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області щодо розпорядження бажаною земельною ділянкою.

Відтак рішення Шарнопільської сільської ради від 29.05.2017 №22-1/VII не порушує права позивача на отримання бажаної земельної ділянки, оскільки в контексті даного спору Шарнопільська сільська рада не є розпорядником бажаної позивачем земельної ділянки.

Разом із тим суд зазначає, що позивачем обрано не належний спосіб захисту порушеного права, оскільки для останнього правові наслідки створюють саме дії та рішення Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, а не рішення відповідача.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Керуючись ст. 14, 77, 90, 139, 205, 242-246, 255, 294, 370 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до сільської ради села Шарнопіль Монастирищенського району Черкаської області, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08.08.2019

Суддя С.О. Кульчицький