Справа № 520/7744/19
Суддя: Єгупенко В.В.
Дата ухвалення: 2019-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

08 серпня 2019 р. Справа № 520/7744/19

Cуддя Харківського окружного адміністративного суду Єгупенко В.В., розглянувши в приміщенні суду, в м. Харкові адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» (м. Київ, вул. Велика Васильківська, 10) до Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину ГТУЮ у Харківській області (м. Харків, Держпром, 4 поверх, 3 під`їзд) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з вищевказаним адміністративним позовом, в якому позивач просив визнати протиправною відмову Міськрайонного відділу Державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину ГТУЮ у Харківській області щодо зняття арештів і заборон в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з нерухомого майна (житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ). Зобов`язати Міськрайонний відділ Державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину ГТУЮ у Харківській області зняти всі арешти і заборони в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, щодо належного на праві власності ПУАТ «ФІДОБАНК» житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: " Згідно з постановою про арешт майна та заборону на його відчуження, серія та номер: АА НОМЕР_1 , виданою 09.10.2008, видавник Орджонікідзевський ВДВС Харківського МУЮ в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер запису про обтяження № 729481 від 09.10.2008. Згідно з постановою про арешт майна боржника, серія та номер: НОМЕР_2 , виданою 05.05.2008, видавник Орджонікідзевський ВДВС Харківського МУЮ, Старший державний виконавець Громов О.В., в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер запису про обтяження № 729399 від 07.05.2008. Згідно з Ухвалою суду, серія та номер: справа №б/н, виданою 21.01.2008, видавник Харківський районний суд Харківської області в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер запису про обтяження № 729370 від 15.02.2008. Згідно з Ухвалою суду, серія та номер: справа №б/н, виданою 06.11.2007, видавник Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер запису про обтяження № 729337 від 16.11.2007. На підставі договору про відступлення прав за іпотечним договором, серія та номер: 2350, виданий 31.12.2008, видавник: приватний нотаріус ХМНО Левченко В.Г. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер запису про обтяження № 728988 від 16.1 1.2006. На підставі іпотечного договору, серія та номер: 13-132, виданий 15.11.2006 року, видавник: приватний нотаріус ХМНО Левченко В.Г. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер запису про обтяження № 729044 від 01.12.2006. На підставі іпотечного договору, серія та номер: 13-133, виданий 15.11.2006, видавник: приватний нотаріус ХМНО Левченко В.Г. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер запису про обтяження № 729193 від 01.12.2006.

Відповідно до ч.2 ст.171 КАС України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

З матеріалів адміністративного позову вбачається, що заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 01 жовтня 2008 року по справі № 2-1557/2008 позовну заяву Акціонерного банку «Факторіал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було задоволено повністю.

Позивач зазначає, що в ході примусового виконання вищезазначеного рішення суду, відділом Державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції у боржника ОСОБА_1 було виявлено нерухоме майно (житловий будинок та земельна ділянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ), яке не було реалізовано на аукціоні та у подальшому було передано стягувачу ПУАТ «Фідобанк» в рахунок погашення заборгованості.

27.03.2013 приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області було видано Свідоцтво, відповідно до якого Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» стало власником житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_3 адреса АДРЕСА_4 АДРЕСА_2 ). Колишнім власником майна був ОСОБА_1 .

Позивач посилається на те, що на даний час зазначені обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не вилучені та перешкоджають ПУАТ «Фідобанк» розпоряджатися належним йому на праві власності житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , тобто порушує права власника передбачені ЗУ «Про власність».

З метою усунення перешкод у користуванні та розпорядженні належним вищевказаним нерухомим майном, ПУАТ «Фідобанк» було направлено письмове звернення до Міськрайонного відділу Державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину ГТУЮ у Харківській області.

Згідно відповіді № 17002 від 11.07.2019 Міськрайонного відділу Державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину ГТУЮ у Харківській області, на теперішній час відсутні підстави для зняття арештів з нерухомого майна, які були накладені в рамках інших виконавчих проваджень.

Посилаючись на вказані обставини та те, що відповідачем не були виконані вимоги чинного законодавства щодо зняття арештів зі спірного майна, що порушує законні права позивача на володіння та розпорядження власним майном, ПАТ «Фідобанк» звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначив, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії" (заява № 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року) Комісія висловила думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)".

За правилами частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень"; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, іншого суб`єкта при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій і вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів.

Наведене узгоджується з положеннями статей 2, 4, 19 КАС України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

У свою чергу, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він, головним чином, обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене приватне право шляхом оскарження управлінських дій суб`єктів владних повноважень.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 805/4506/16-а, від 27 червня 2018 року у справі № 815/6945/16.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Предметом розгляду у цій справі є протиправна, на думку позивача, відмова Міськрайонного відділу Державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину ГТУЮ у Харківській області щодо зняття арештів і заборон в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з нерухомого майна (житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ) та зобов`язання відповідача зняти всі арешти і заборони в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо належного на праві власності позивачу житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд зазначає, що у даній справі спір пов`язаний з реалізацією права позивача на володіння, користування та розпорядження спірним нерухомим майном, тобто з цивільним правом. Відповідач у таких відносинах владних управлінських функцій щодо позивача не здійснює, а є органом, якій виконує свої обов`язки щодо зняття з реєстрації у відношеннях з власником майна.

Відтак, спір про захист права конкретної особи на володіння, користування та розпорядження своїм майном не публічним, а приватноправовим. Держава, юридичні особи публічного права можуть бути учасниками цивільних відносин, а розгляд такого спору між ними проводиться за правилами цивільного судочинства.

Той факт, що відповідачем є Міськрайонний відділ державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину ГТУЮ у Харківській області не змінює правову природу спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий.

У справі, що розглядається, спір не обмежується оскарженням рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, оскільки в його основі лежить спір щодо права власності на нерухоме майно, який з урахуванням особливості справи не може бути вирішений в адміністративному суді, що обмежений при вирішенні таких спорів вимогами процесуального закону.

Розгляд цієї справи за правилами адміністративного судочинства не відповідав би принципу ефективного судочинства як важливому елементу верховенства права.

Намагання сторін вирішити спір про речове право на об`єкт нерухомості, використовуючи систему адміністративних судів, або розгляд адміністративними судами такого спору в порядку КАС України є помилковим.

Слід зазначити, що у рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що положення частини другої статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).

Згідно з висновками Конституційного Суду України, що сформовані у рішенні від 09 вересня 2010 року № 19-рп/2010, забезпечення прав і свобод потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24 грудня 2004 року № 22-рп/2004). До таких механізмів належить структурована система судів і види судового провадження, встановлені державою. Судовий захист вважається найбільш дієвою гарантією відновлення порушених прав і свобод людини і громадянина.

В Україні систему судів утворено згідно з положеннями статей 6, 124, 125 Конституції України із застосуванням принципу спеціалізації з метою забезпечення найбільш ефективних механізмів захисту прав і свобод людини у відповідних правовідносинах.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судова влада реалізується шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур (частина перша статті 5); суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення (частини перша статті 18). Головними критеріями судової спеціалізації визнається предмет спірних правовідносин і властива для його розгляду процедура. Процесуальними кодексами України встановлено неоднакову процедуру судового провадження щодо різних правовідносин.

На підставі положень Конституції України про судову спеціалізацію (частина перша статті 125) і про гарантування кожному права на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга статті 55) в Україні утворено окрему систему судів адміністративної юрисдикції. Захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень визначено як безпосереднє завдання адміністративного судочинства (частина перша статті 2 КАС України). Адміністративне судочинство як спеціалізований вид судової діяльності стало тим конституційно і законодавчо закріпленим механізмом, що збільшив можливості людини для здійснення права на судовий захист від протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Системний аналіз вказаних норм Конституції та законів України дає підстави стверджувати, що розмежування юрисдикційних повноважень у межах спеціалізації судів підпорядковано гарантіям права кожної людини на ефективний судовий захист.

За правилами ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Враховуючи викладене, за суб`єктним складом сторін та сутністю спору розгляд заявлених позовних вимог належить до юрисдикції місцевого господарського суду.

За правилами п.1 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Про відмову у відкритті провадження у справі суддя постановляє ухвалу не пізніше п`яти днів з дня надходження позовної заяви (ч.2 ст.170 КАС України).

Керуючись ст.ст.1, 4, 5, 19, 170, 248, 256 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» (м. Київ, вул. Велика Васильківська, 10) до Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину ГТУЮ у Харківській області (м. Харків, Держпром, 4 поверх, 3 під`їзд) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачу, що розгляд заявлених позовних вимог належить до юрисдикції місцевого господарського суду.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Суддя В.В. Єгупенко