Справа № 520/5051/19
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

02 серпня 2019 р. № 520/5051/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Зоркіна Ю.В.

при секретарі судового засідання Пройдак С.М.

у присутності

представника позивача Литвиненко О.В.

представника відповідача Левченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД РЕСУРС" (вул. Основ`янська, буд. 55,м. Харків,61010, ) до Харківська митниця ДФС (вул. Короленка, буд. 16-Б,м. Харків,61003, ) про визнання протиправною та скасування картики відмови, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги заявлені до Харківської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807170/2019/01040; зобов`язання здійснити митне оформлення вантажу (автомобіль Scania НОМЕР_2/ НОМЕР_1 , за контрактом на поставку №23-04 від 23 квітня 2018 року за специфікацією №3 від 19 лютого 2019 року) CMR 38/19 від 28.02.2019, без надання індивідуальної разової ліцензії.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 28.05.2019 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Протокольною ухвалою від 04.07.2019 року у справі закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

В судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити, пославшись на те, що відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином, положення Закону № 2473-VIII, якими скасовано відповідальність у вигляді індивідуального режиму ліцензування, яка передбачалася статтею 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", мають зворотну дію у часі, а тому підлягають застосуванню до спірних правовідносин, що відповідно виключає подання при митному оформленні індивідуальної разової ліцензії.

Представник відповідача в судовому засіданні адміністративний позов не визнала, просила позовні вимоги залишити без задоволення, зазначивши, що у спірних правовідносинах відповідач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства у спосіб, визначений законом.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши долучені до матеріалів справи документи, суд встановив наступні обставини.

23.04.2018 року між позивачем та ВАТ «Брестский ликеро-водочный завод «Белалко» укладено контракт на поставку № 23-04. На підставі вказаного контракту позивачем придбано у нерезидента товар за специфікацією № 03 від 19.02.2019, закуплено валюту у розмірі 18084.80 дол. США та здійснено переказ грошей за допомогою SWIFT платежу.

Позивачем придбано марки акцизного податку та сплачено акцизний податок у розмірі 518464.00 грн. відповідно до платіжного доручення № 5585 від 06.12.2018 року.

03.03.2019 для процедури митного оформлення подано митну декларацію UA807170/2019/013255.

22.05.2019 року позивачем повторно подано митну декларацію UA807170/2019/013255 та здійснено передплату за митне оформлення товарів.

22.05.2019 відповідачем надана картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобі комерційного призначення UA807170/2019/01040, якою позивачеві відмовлено у здійсненні митного оформлення товару з підстав недотримання підприємством вимог ст.37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» в частині відсутності індивідуальної ліцензії на здійснення зовнішньоекономічної операції, невиконання вимог п.23 ч.3 ст.75 та пп.5 ч.3 ст.335 МК України.

Перевіряючи оскаржуване рішення відповідача на відповідність положенням ч.2 ст.2 КАС України суд зазначає наступне.

Положенням п.3 ч.3 ст.75 МК України визначено, що для поміщення товарів у митний режим імпорту особа, на яку покладається дотримання вимог митного режиму, повинна втому числі виконати встановлені відповідно до закону вимоги щодо заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності. При цьому п.5 ч.3 ст.335 МК України визначено, що у встановленому цим Кодексом порядку в митній декларації декларантом або уповноваженою ним особою зазначаються в т.ч. відомості про документи, що підтверджують дотримання заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Абзацем 4 п.п.4.5.3 п.4.5 Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Мінфіну від 30.05.2012 року № 631 передбачено проведення перевірки наявності діючих ( не скасованих) спеціальних санкцій, застосованих до українського суб`єкта зовнішньоекономічних діяльності і /або іноземного суб`єкта господарської діяльності відповідно до ст.37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність»

Судовим розглядом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 15.03.2018 року № 362 «Про переведення іноземних суб`єктів господарської діяльності на індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності ВАТ «Брестский ликеро-водочный завод» переведено на індивідуальний режим ліцензування.

В судовому засіданні як на підставу задоволення позовних вимог позивач послався на те, що на момент здійснення зовнішньоекономічної операцій новою ред. Закону України «Про валюту та валютні операції» разові індивідуальні ліцензії скасовані та усі операції починаючи з 07.02.2019 року проводяться без додаткового отримання разових індивідуальних ліцензій.

Суд зауважує, що ст.ст. 35, 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» у ред. до 07.02.2019 року визначала що суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності несуть відповідальність у видах та формах, передбачених статтями 33, 37 цього Закону, іншими законами України та /або зовнішньоекономічними договорами (контрактами) в тому числі до суб`єктів господарювання може бути застосована така санкція як застосування індивідуального режиму ліцензування.

Отже до 07.02.2019 року для здійснення кожної окремої зовнішньоекономічної операції було необхідне одержання разової (індивідуальної) ліцензії в установленому законодавством порядку, а також у випадку, якщо за договором до вантажовідправника або вантажоодержувача, до яких застосовано спеціальну санкцію - індивідуальний режим ліцензування ЗЕД, переходить право власності на товар, здійснюються розрахунки з такими суб`єктами за цю разову передачу товару, необхідне отримання разової (індивідуальної) ліцензії.

Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність» визначає ліцензію разову (індивідуальну) як разовий дозвіл, що має іменний характер і видається для здійснення кожної окремої операції конкретним суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності на період не менший, ніж той, що є необхідним для здійснення експортної (імпортної) операції.

Стаття 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» у ред. до 07.02.2019 року визначала, що індивідуальний режим ліцензування діє до моменту усунення порушень законодавства України або застосування практичних заходів, що гарантують виконання цього Закону та /або пов`язаних з ним законів України та скасовуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Судовим розглядом встановлено, що на момент декларування позивачем товару за ВМД від 22.05.2019 № UA807170/2019/028503 спеціальні санкції у вигляді індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності скасовані не були, отже, позивач мав отримати та подати до митного органу разову (індивідуальну) ліцензію, отриману в Порядку видачі разових (індивідуальних) ліцензій, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 17.04.2000 № 47, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 05.05.2000 за № 259/4480.

Щодо посилань позивача на положення Закону України «Про валюту та валютні операції» п.п. «д» п.3 ст.16 «Прикінцевих та перехідних положень», якими скасовано відповідальність у вигляді індивідуального режиму ліцензування, яка передбачалася статтею 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" , які в силу ст.58 Конституції України мають зворотну дію у часі, а тому підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Проте в рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 року № 1-7/99 зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення ч.1 ст.58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. Але це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Проте така вказівка у Законі «Про валюту та валютні операції» відсутня отже, до моменту усунення порушень законодавства або застосування практичних заходів, що гарантують виконання Закону "Про зовнішньоекономічну діяльність" та/або пов`язаних з ним законів України, суб`єкти господарювання мають керуватися законодавством, що діяло до дня введення в дію Закону України «Про валюту та валютні операції»

Відповідно до ст.ст.7,9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати в силу приписів ст.139 КАС України стягненню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 139, 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов залишити без задоволення

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

У повному обсязі рішення виготовлено 12.08.2019

Суддя Зоркіна Ю.В.