Справа № 320/2274/19
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2019-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2019 року м. Київ № 320/2274/19

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Колеснікової І.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області

про визнання протиправної та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправної та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2018 № Ф-4082-23.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем протиправно винесено спірну податкову вимогу, якою позивачеві нараховано податковий борг, оскільки 28.12.2018 за заявою позивача припинено його підприємницьку діяльність, а сам позивач з 15.03.2016 перебуває за кордоном. Крім того, позивачем зазначено, що ним самостійно сплачено податковий борг у розмірі 8025, 16 грн., що був нарахований податковою вимогою №4082-23 від 13.04.2017 про сплату боргу з єдиного внеску. Також позивачеві не надано розрахунок виникнення заборгованості, чим порушено вимоги наказу №422 від 07.04.2016 «Про затвердження Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а отримана відповідачем інформація з автоматизованої системи ДФС про наявність боргу у позивача не може бути єдиною підставою для висновку про наявність заборгованості, оскільки відображує лише фактичні дані.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.05.2019 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

10.05.2019 від позивача до суду надійшла заява про зміну предмета позову, в якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкову вимогу від 08.11.2018 №Ф-4082-23 про застосування фінансових санкцій, нарахованих територіальним органом ДФС.

21.05.2019 позивачем подав до суду заяву про зміну предмета позову, в якій просив зупинити порушене відносно ОСОБА_1 виконавче провадження №58788673 до набрання законної сили рішенням у справі № 320/2274/19.

Відповідачем позов не визнано, 03.06.2019 представником відповідача подано відзив на позов, в якому зазначено, що за період адміністрування єдиного внеску відповідачем в інтегрованій картці позивача проведені нарахування, відповідно до яких станом на 28.05.2019 за позивачем рахується заборгованість у розмірі 27 638, 52 грн.

14.06.2019 представником позивача подано заяву, якою позивач просить суд не брати до уваги заяви про зміну предмету позову у зв`язку з помилковістю її подання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.06.2019 заяву позивача про відкликання заяви про зміну предмету позову по справі №320/2274/19 задоволено шляхом залишення її без розгляду.

19.06.2019 до суду позивачем подано клопотання про забезпечення адміністративного позову шляхом призупинення виконавчого провадження, відкритого Державною виконавчою службою Переяслав Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області № 58788673 (постанова про відкриття виконавчого провадження від 04.04.2019 № 4022) до набрання законної сили рішення в справі № 810/2274/19.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.06.2019 заяву ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову повернуто без розгляду.

03.07.2019 від представника позивача та представника відповідача надійшли клопотання про закриття підготовчого провадження.

Протокольною ухвалою суду 03.07.2019 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

03.07.2019 представниками сторін по справі подано клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

З огляду на заявлені сторонами клопотання, суд вирішив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів у передбачені Кодексом адміністративного судочинства України строки.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа підприємець, про що 24.10.2007 внесено запис 2 358 000 0000 001951.

Основним видами діяльності позивача за КВЕД є: технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (код 45.20); роздрібна торгівля деталями і приладдями для автотранспортних засобів (код 45.32); роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами (код 47.89), вантажний автомобільний транспорт (код 49.41).

12.12.2018 позивачем від Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області отримано податкову вимогу №Ф-4082-23 від 08.11.2018, якою позивачеві нараховано суму боргу (недоїмки) у розмірі 15 819, 54 грн.

14.12.2018 позивачем до Державної фіскальної служби України подано скаргу про скасування податкової вимоги №Ф-4082-23 від 08.11.2018.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 17.01.2019 №2398/6/99-99-ІІ-05-02-25 вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4082-23 від 08.11.2018 Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області залишено без змін, а скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_1 від 14.12.2018 без задоволення.

19.12.2018 позивачем від Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області отримано податкову вимогу №Ф-4082-23 від 11.12.2018, якою позивачеві нараховано суму боргу (недоїмки) у розмірі 27 638, 52 грн.

20.12.2018 позивачем до Державної фіскальної служби України подано скаргу про скасування податкової вимоги №Ф-4082-23 від 11.12.2018.

28.12.2018 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань внесено рішення про припинення підприємницької діяльності фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 , що підтверджується записом 6001951 вказаного витягу.

Рішеннями Державної фіскальної служби України від 17.01.2019 №2398/6/99-99-11-05-02-25 та від 24.01.2019 №3697/6/99-11-05-02-25 вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4082-23 від 08.11.2018 та №Ф-4082-23 від 11.12.2018 відповідно Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області залишено без змін, а скарги фізичної особи підприємця ОСОБА_1 від 14.12.2018 та від 20.12.2018 без задоволення.

Вважаючи безпідставним нарахування ЄСВ, а вимогу про сплату боргу (недоїмки) такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Частиною четвертою статті 8 Закону №2464-VI визначено, що порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Облік нарахованих і сплачених сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснюється контролюючим органом в інтегрованій картці платника, що відкривається за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками.

Недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або несплачена у строки, встановлені цим законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів Державною фіскальною службою України та її територіальними органами встановлена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 №449 (далі - Інструкція №449).

Згідно вимог Закону №2464-VI та Інструкції № 449 на платника покладено обов`язок щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Законом України від 06.12.2016 №1774 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесено зміни до Закону №2464-VI, що діють з 01.01.2017, зокрема щодо обов`язковості визначення бази нарахування єдиного внеску у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.

Фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування нараховують єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VI).

Для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VI).

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Таким чином, фізичні особи-підприємці, які застосовують спрощену систему оподаткування, сплачують єдиний соціальний внесок за періоди, в яких вони були платниками єдиного податку, незалежно від того, отримували вони дохід у цей період чи ні.

Законом України від 21.12.2016 №1801-VIII "Про Державний бюджет України на 2017 рік", установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2017 - 3200,00 грн., з 1 січня 2018 року - 3723,00 грн.

Частиною п`ятою статті 8 Закону №2464-VI для зазначеної категорії платників встановлена обов`язкова ставка єдиного внеску, що дорівнює 22% бази нарахування.

Право на звільнення від сплати єдиного внеску у 2017-2018 роках за себе мали фізичні особи-підприємці, за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 4 ст. 4 Закону №2464-VI).

Нарахування платнику єдиного внеску здійснюється автоматично на рівні ДФС України поквартально в розмірі мінімального страхового внеску, що відображається в інтегрованій картці платника.

Враховуючи обов`язок нарахування єдиного внеску до сплати, навіть у разі відсутності доходу, фізичні особи-підприємці зобов`язані сплатити до 09.02.2018 за звітний 2017 рік, щонайменше 8448 грн. (3200.00*12*22%).

Крім того, з прийняттям Закону України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" внесені зміни до Закону №2464-VI, що діють з 01.01.2018, зокрема щодо строків сплати зобов`язань фізичними особами-підприємцями, які перебувають на загальній системі оподаткування.

Так, з 01.01.2018 року всі фізичні особи-підприємці (незалежно від обраної системи оподаткування), крім звільненої статтею 4 Закону №2464-VI категорії страхувальників, зобов`язані сплачувати за себе єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону №2464-VI).

Законом України від 07.12.2017 №2246-VIII "Про Державний бюджет України на 2018 рік", установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2018 - 3723,00 грн.

Відповідно, щоквартальний платіж складає 2457,18 грн. (3723,00*3*22%), поквартально:

до 19.04.2018р. - за 1 квартал 2018 року - 2457,18 грн.

до 19.07.2018р. - за 2 квартал 2018 року - 2457,18 грн.

до 19.10.2018р. - за 3 квартал 2018 року - 2457,18 грн.

Статтею 6 Закону № 2464-VI визначено обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п.п. 6, 7 ст. 13 Закону №2464-VI та розділу VI Інструкції №449, органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Приписами статті 25 Закону та пункту 3 Розділу VI Інструкції №449 визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Окрім загальних реквізитів вимога повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом. (п. 3 Розділу VI Інструкції) та формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Враховуючи вищевикладене, на підставі Закону №2464-VI та Інструкції №449, контролюючим органом нараховано позивачу недоїмку зі сплати єдиного соціального внеску, яка станом на 31.10.2018 становить 15819,54 грн., оформлену вимогою від 08.11.2018 №Ф-4082-23.

Відповідно до розрахунку, наявного в матеріалах справи до оскаржуваної вимоги увійшли:

- сальдо на початок року станом на 31.12.2012 у розмірі 740, 66 грн.

- єдиний внесок за ІІІ квартал 2013 року в сумі 1194, 03 грн.;

- єдиний внесок за IV квартал 2013 року в сумі 1218, 67 грн.;

- єдиний внесок за І квартал 2014 року в сумі 1267, 95 грн.;

- єдиний внесок за ІІ квартал 2014 року в сумі 1267, 95 грн.;

- єдиний внесок за ІІІ квартал 2014 року в сумі 1267, 95 грн.;

- єдиний внесок за IV квартал 2014 року в сумі 1267, 95 грн.;

- єдиний внесок за І квартал 2017 року в сумі 8448, 00 грн.;

- єдиний внесок за І квартал 2018 року в сумі 2457, 18 грн.;

- єдиний внесок за ІІ квартал 2018 року в сумі 2457, 18 грн.;

- єдиний внесок за ІІІ квартал 2018 року в сумі 2457, 18 грн..

Матеріалами справи підтверджено та не заперечувалось сторонами факт сплати 20.11.2013 позивачем коштів у розмірі 200 грн., та 29.01.2018 у розмірі 8025, 16 грн.

Заперечуючи проти вимоги від 08.11.2018 №Ф-4082-23 позивачем зазначено, що ним вже сплачувався податковий борг з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 8025,16 грн. за податковою вимогою №7082-23 від 13.04.2017, а тому спірна вимога є протиправною у зв`язку з тим, що позивачем не отримувався акт перевірки, який є обов`язковою умовою для винесення податкової вимоги. Крім того, позивачем фактично припинено підприємницьку діяльність.

Суд не бере до уваги твердження позивача про те, що вимога про сплату єдиного соціального внеску приймається лише на підставі перевірки, за результатами якої складається акт та приймається рішення.

Так, згідно пункту 3 розділу VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Пунктом 4 розділу VI Інструкції № 449 передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Відтак, обчислення єдиного внеску та формування вимоги про сплату боргу здійснюється не лише на підставі актів перевірки, а й на підставі облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.

Фіскальний орган веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8 до цієї Інструкції.

При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1 частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), 2 частина - порядковий номер, 3 частина - літера «У» (узгоджена вимога).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. При врученні вимоги платнику під підпис така вимога залишається у платника, а корінець вимоги, на якому платник проставляє свій підпис, - у фіскальному органі.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою) фізичній особі, якщо, зокрема, її вручено особисто такій фізичній особі.

Таким чином відповідачем сформовано спірну вимогу у встановленому порядку та дотримані положення щодо порядку вручення оспорюваної вимоги позивачеві, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

При цьому, суд не бере до уваги наданий позивачем акт звірки розрахунків за податками, зборами та ЄСВ про наявність переплати станом на 16.12.2015 у сумі 11325, 36 грн. та у сумі 1073, 08 грн., оскільки дані інтегрованих карток у поєднанні з наданими позивачем доказами сплати зобов`язань з єдиного внеску спростовують дані акту звірки та доводять правомірність й правильність визначеної суми заборгованості позивача з єдиного внеску, що увійшли до оспорюваної вимоги від 08.11.2018 №Ф-4082-23.

Отже, наявність у позивача боргу по сплаті єдиного соціального внеску повністю підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, зокрема, карткою особового рахунку платника - фізичної особи-підприємця.

За приписами частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, законом унормовано покладення обов`язку на сторін доведення суду обґрунтованості своїх тверджень або заперечень.

Відтак, суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи спірну вимогу від 08.11.2018 №Ф-4082-23, діяв відповідно до норм чинного законодавства України, та дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 2 КАС України.

Належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи відповідача, позивачем під час розгляду справи не надано.

Системно проаналізувавши приписи законодавство України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для їх розподілу, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 9, 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (, адреса місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, 5а) про визнання протиправної та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), - відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Колеснікова І.С.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 06 серпня 2019 року