Справа № 1.380.2019.002574
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2019-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №1.380.2019.002574
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Шиц А.А.,

представника відповідача 1 Жеребецького Н.Б.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про стягнення бюджетної заборгованості,-

в с т а н о в и в:

На розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про стягнення з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість у розмірі 510719,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідачем не повернуто суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 510719,00 грн. Тож, оскільки дане порушення є триваючим і продовжується до цього часу, тому позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Ухвалою судді від 27.05.2019 року позовну заяву було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків. На виконання вимог зазначеної ухвали представник позивача усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою судді від 31.05.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

19.06.2019 року представник відповідача 1 - Головного управління ДФС у Львівській області подав до суду відзив на позовну заяву. У відзиві вказано, що станом на сьогодні жодним нормативно-правовим актом не передбачено механізму відшкодування сум ПДВ, включених до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, та структуру такого реєстру.

19.06.2019 року засобами поштового зв`язку на адресу суду від представника відповідача 2 - Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області надійшов відзив на позовну заяву. У своєму відзиві представник звертає увагу суду на те, що фактично дії відповідача 2 безпосередньо залежать від органу ДФС, тобто: після здійснення усіх необхідних дій податковим органом по внесенню відповідної інформації, що має міститися у Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, згідно п.п.200.7.1 п.200.7 ст.200 Податкового кодексу України, орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів може перерахувати заявлену суму бюджетного відшкодування з ПДВ у встановлені строки.

Ухвалою суду від 24.07.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача у судове засідання не прибув, 05.08.2019 року подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій також просив суд позов задоволити повністю, з підстав, що викладені у позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача 1 проти позовних вимог заперечив та просив суд у задоволенні позову відмовити за безпідставністю, позаяк позивачем обрано спосіб захисту свого права, що не передбачений чинним законодавством.

Відповідач 2 явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, хоча про час, дату та місце судового засідання своєчасно та належним чином був повідомлений.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Судом ухвалено здійснювати розгляд справи у відсутності представника позивача та представника відповідача 2.

Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що 22.01.2009 року Державною податковою інспекцією у Пустомитівському районі Головного управління ДФС у Львівській області було проведено документальну виїзну перевірку з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ, що виникло за листопад 2008 року за рахунок від`ємного значення ПДВ та перерахування такого на рахунок ФОП ОСОБА_1 .

Вказаною перевіркою було встановлено порушення позивачем вимог п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», чим завищено заявлену суму бюджетного відшкодування за листопад 2008 року на 511883,00 грн.

За результатами перевірки контролюючим органом було складено акт №34/3/170/НОМЕР_1 від 22.01.2009 року.

На підставі акту перевірки Державною податковою інспекцією у Пустомитівському районі Головного управління ДФС у Львівській області було винесено податкове повідомлення-рішення №/2 від 24.06.2009 року, яким зменшено позивачу суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 510719,00 грн.

Не погодившись з даним податковим повідомленням-рішенням, ФОП ОСОБА_1 оскаржив його в судовому порядку.

Так, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 04.04.2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2017 року, у справі №813/5661/15 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Галицької об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення, позов ФОП ОСОБА_1 було задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №/2 від 24.06.2009 року.

Постанова суду від 04.04.2017 року набрала законної сили 08.08.2017 року.

19.03.2018 року позивач звернувся до відповідача-1 із заявою щодо бюджетного відшкодування податку на додану вартість.

Відповіддю відповідача 1 від 19.04.2018 року №14592/10/13-01-13-11 ФОП ОСОБА_1 повідомлено про неможливість бюджетного відшкодування ПДВ, у зв`язку із наявністю технічних ускладнень у роботі програмного забезпечення.

Окрім того, відповідач 1 листом від 13.06.2018 року №21167/10/13-01-13-11 повідомив ФОП ОСОБА_1 , що у зв`язку із наявністю технічних ускладнень у роботі програмного забезпечення, що унеможливлює забезпечення своєчасного та повного відображення інформації для повернення задекларованої суми бюджетного відшкодування, ДФС вживається комплекс заходів для вирішення питання відшкодування ПДВ.

Тож, у зв`язку із вищевказаним, суд вважає, що правомірність заявлення позивачем суми бюджетного відшкодування в розмірі 510719,00 грн. підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Однак, оскільки позивачу належну суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість не було відшкодовано, тому він звернувся до суду з означеним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить із того, що з 01.01.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», яким внесення зміни, зокрема, до статті 200 Податкового кодексу України. Вказаним Законом змінений порядок здійснення бюджетного відшкодування, який вже не передбачає надання контролюючим органом висновку про відшкодування та його направлення до органу державного казначейства, оскільки таке відшкодування здійснюється в автоматичному порядку на підставі інформації, відображеної в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Так, згідно з підпунктом 200.7.1 пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України, формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до підпункту 200.7.2 пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України, заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження.

Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Порядок узгодження зазначеної у заяві суми бюджетного відшкодування закріплений в пункті 200.12 статті 200 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до підпункту «ґ» пункту 200.12 статті 200 Податкового кодексу України, зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування з дня визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення.

Згідно пункту 200.12 статті 200 Податкового кодексу України, у випадках, передбачених підпунктами «а», «г» і «ґ» цього пункту, інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування контролюючим органом на наступний робочий день після виникнення такого випадку.

Узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені пунктом 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.

Таким чином, зважаючи на те, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.04.2017 року у справі №813/5661/15 набрало законної сили 08.08.2017 року, а відтак, на переконання суду, інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його сума щодо відшкодування позивачу податку на додану вартість в порядку п.200.12 ст.200 Податкового кодексу України повинна була бути відображена у Реєстрі - 09.08.2017 року.

На підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів (п.200.13 ст.200 Податкового кодексу України).

Позитивно оцінюючи доводи позивача, суд відзначає, що бюджетне відшкодування ПДВ у розмірі 510719,00 грн. за зверненням позивача повинно було бути перераховане до 16.08.2017 року.

Приписи ст.200 Податкового кодексу України узгоджуються із п.п.6, 7, 11, 12 Порядку ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2017 року №26 (надалі по тексту - Порядок №26).

У відповідності до п.56 підрозділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, до 1 лютого 2017 року центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, формує у хронологічному порядку надходження заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 1 лютого 2016 року, за якими станом на 1 січня 2017 року суми податку на додану вартість не відшкодовані з бюджету.

Формування, ведення та офіційне публікування Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеного у цьому пункті, здійснюються у порядку, визначеному статтею 200 цього Кодексу.

Відшкодування узгоджених сум податку на додану вартість, зазначених у такому реєстрі, здійснюється в хронологічному порядку відповідно до черговості надходження заяв про повернення таких сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість в межах сум, визначених законом про Державний бюджет на відповідний рік. Розподіл сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, визначених законом про Державний бюджет на відповідний рік, між Тимчасовим реєстром заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеним у цьому пункті, та Реєстром заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість здійснюється Кабінетом Міністрів України.

У судовому засіданні судом з`ясовано, що станом на день розгляду справи, Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не працює.

За даних обставин вбачається, що фактично відсутній механізм відшкодування платнику податків узгодженої суми бюджетного відшкодування ПДВ.

Суд погоджується з позицією позивача про те, належним способом захисту його порушеного права є саме спосіб стягнення бюджетного відшкодування з Державного бюджету України.

Водночас, правову позицію на користь такого способу захисту прав платників податків висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.02.2019 року (справа №826/7380/15).

Крім того, як свідчить судова практика Європейського Суду з прав людини (Рішення Європейського суду з прав людини у справах «Wiggins v. Unated Kingdom Appl.» 7456/76 (1976), «Інтерсплав проти України» (2007 рік, заява №803/02), «Булвес» АД проти Болгарії» (2009 рік, заява № 3991/03), «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії» (2010 рік, заява № 6689/03)), на невідшкодовані суми бюджетного відшкодування поширюються гарантії права власності, встановлені ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Податковий орган, не забезпечивши позивачу відшкодування цієї суми на його рахунок, порушують ст.1 Першого протоколу до Конвенції, а саме, права на мирне володіння своїм майном.

Так, відповідно до ч.1 ст.1 Першого протоколу Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність, з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54), Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява №38722/02).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Прийняття рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Згідно ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

В силу ч.5 цієї ж статті Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Також суд відмічає, що відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

З обставин адміністративної справи вбачається, що відповідачами не доведено правомірність невиплати позивачу бюджетного відшкодування, а відтак, позовні вимоги знайшли своє підтвердження під час розгляду судом означеного спору.

На підставі викладеного, суд прийшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, шляхом стягнення з Державного бюджету України на користь позивача суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 510719,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про стягнення бюджетної заборгованості задоволити повністю.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) бюджетну заборгованість із відшкодування податку на додану вартість в розмірі 510719 (п`ятсот десять тисяч сімсот дев`ятнадцять) грн. 00 коп.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області (79003, м.Львів, вул.Стрийська, 35; ) судовий збір у розмірі 5107 (п`ять тисяч сто сім) грн. 19 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до пп.15.5 п.15 Розділу VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст рішення складено та підписано 12 серпня 2019 року.