Справа № 260/488/19
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

31 липня 2019 року м. Ужгород№ 260/488/19
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Микуляк П.П.,

при секретарі Петрус К.І.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1 , представник - не з`явився,

відповідача: Головне Територіальне управління юстиції у Закарпатській області Управління ДВС відділ примусового виконання рішень, представник - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Територіального управління юстиції у Закарпатській області Управління державної виконавчої служби відділ примусового виконання рішень про визнання рішення протиправним, -

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України проголошується вступна та резолютивна частини Рішення. Повний текст Рішення виготовлено та підписано 12 серпня 2019 року.

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головне Територіальне управління юстиції у Закарпатській області Управління державної виконавчої служби відділ примусового виконання рішень, яким просить суд визнати рішення Головного Територіального управління юстиції у Закарпатській області Управління державної виконавчої служби відділ примусового виконання рішень щодо закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом №2-А-1098/06, виданим Мукачівським міськрайонним судом 05.12.2006р. - протиправним та скасувати постанову заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Ярош Сергія Івановича про закінчення виконавчого провадження від 03.04.2019 року - протиправним.

Позовна заява мотивована тим, що як вбачається зі змісту постанови відповідача про закінчення ВП №2583579 від 03.04.2019р. останній посилається на застосування до боржника в 2010 році штрафних санкцій та на заяву від 02.04.2019р., та зазначає, що це не є жодним належним доказом вжиття всіх заходів для виконання остаточного судового рішення 2006 року в повному обсязі, так як воно досі залишається невиконане боржником, а відповідач з цього приводу до боржника з 2010 року по дійсний час не направив навіть жодної законної вимоги.

Також, позивач зазначає, що тривале невиконання остаточного судового рішення порушує його право на доступ до правосуддя та виявляє неповагу до приватної власності, гарантоване ст.1 Протоколу 1 до Конвенції, що є порушенням відносно позивача державою Україною ст.13 Конвенції - відсутність у нього ефективних засобів захисту через занадто тривале зволікання у виконанні відповідачем постанови національного суду від 13.11.2006р., яка до дійсного часу є невиконаною в повному обсязі вже на протязі більше 12-ти років, а до того ж залишається невиконаним рішення ЄСПЛ від 06.06.2013р. в частині невиконання рішення національного суду, ухваленого на користь позивача, п.а п.6 Рішення у справі «Кононова та інші проти України» заява №11770/03 та 89 інших заяв від 06.06.2013р.

В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, згідно наявного у матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким зазначив, що державним виконавцем вжито всіх заходів для виконання рішення суду, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження», а саме: за невиконання рішення суду без поважних причин на боржника ГУПФ України в Закарпатській області накладено штраф в розмірі 340,00 грн., накладено штраф в подвійному розмірі 680,00 грн., відтак державним виконавцем вжиті всі можливі заходи примусового виконання рішення суду, які передбачені ст.63 Закону України «Про виконавче провадження», 03.04.2019р. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

В судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, згідно наявного у матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

На виконанні у Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області (далі - Відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Закарпатській області) перебував виконавчий лист №2а-1098 від 05.12.2006 р., виданий Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області, згідно з яким:

1) визнано за ОСОБА_1 право на перерахунок пенсії у зв`язку з підвищенням розміру грошового забезпечення;

2) зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області провести перерахунок раніше призначених пенсій з урахуванням: - 100% надбавки, встановленої Указом Президента України від 23 лютого 2002 року №173 "Про посилення соціального захисту військовослужбовців та осіб начальницького та рядового складу внутрішніх справ" з 01 січня 2003 року; - 90% надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах згідно Указу Президента України від 05 травня 2003 року №389 "Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства Внутрішніх справ України, Державного комітету у справах охорони державного кордону України та Управління державної охорони України за безперервну службу" з 01 травня 2003 року; -33,3% грошового забезпечення передбаченого Постановою Кабінету Міністрів України від 22 травня 2000 року №829 "Про грошове забезпечення військовослужбовців" та розділом 34 "Положення про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України" від 05 березня 2001 року №75 з перерахунком з 01 жовтня 1996 року; - 40% надбавки, встановленої Указом Президента України від 14 липня 1999 року №847/99 "Про додаткові заходи щодо впорядкування грошового забезпечення військовослужбовців" з перерахунком з 01 вересня 1999 року - різницю в розмірі 10%, яка утворилася за ОСОБА_1 у відсотковій надбавці за вислугу років внаслідок неврахування її в розмірі 40% перерахувати та виплатити з 01 квітня 1992 року; - надбавку за особливі умови служби в розмірі 50% від посадового окладу з перерахунком з 01 квітня 1992 року; - надбавку за кваліфікаційний клас в розмірі 5% від суми грошового забезпечення з перерахунком з 01 квітня 1992 року; - щомісячну надбавку за віддалену місцевість, а саме: відсоткову надбавку за службу у віддалених місцевостях держав - учасниць СНД відповідно з перерахунком з 01 квітня 1992 року;

3) зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області виплатити перераховану суму;

4) стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області 8,50 грн. судових витрат на користь ОСОБА_1

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Закарпатській області Ярош С.І. №2583579 від 20 липня 2015 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа з підстав виконання рішення суду в повному обсязі.

Постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області №303/6550/16-а від 26 вересня 2016 року визнано протиправним та скасовано вищезазначене рішення державного виконавця від 20 липня 2015 року.

Постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області №303/2298/17 від 01 червня 2017 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду №876/7703/17 від 24 січня 2018 року, визнано протиправною бездіяльність Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Управління державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень щодо відновлення виконавчого провадження за виконавчим листом №2-а-1098/06, виданим Мукачівським міськрайонним судом 05 грудня 2006 року; зобов`язано відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Закарпатській області відновити виконавче провадження за виконавчим листом №2-а-1098/06, виданим Мукачівським міськрайонним судом 05 грудня 2006 року.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року за позовом ОСОБА_1 було визнано протиправною бездіяльність Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Управління державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень з приводу тривалого та безпідставного невідновлення виконавчого провадження ВП №2583579 включно до 01 квітня 2019 р.

01 квітня 2019 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Ярош С.І., на виконання постанови про перевірку виконавчого провадження №2583579 від 29.03.2019 та рішення Закарпатського окружного адміністративного суду №303/4126/18, було винесено постанову про відновлення виконавчого провадження №2583579 за виконавчим листом №2а-1098 від 05.12.2006р.

02 квітня 2019 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Ярош С.І., листом №8-684/2583579 було складено заяву (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення в порядку ст. 382 Кримінального Кодексу України, у прохальній частині якого, виконавець просив: внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі поданої заяви, вирішити питання про притягнення винних посадових осіб Головного управління пенсійного фонду України у Закарпатській області до кримінальної відповідальності за ознаками злочину, передбаченого ст. 382 Кримінального Кодексу України, а саме :за умисне невиконання судового рішення».

На наступний день, 03 квітня 2019 року заступник начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Ярош С.І., виносить оскаржувану постанову, про закінчення виконавчого провадження №2583579, мотивуючи тим, що державним виконавцем вжито всіх заходів для виконання рішення суду, які передбаченні Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з ст.1 Закону № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону № 1404-VIII "Про виконавче провадження", примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках.

Частиною 1 ст.5 Закону № 1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно ч.1 ст.26 Закону №1404-VІІІ, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.6 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Статтею 63 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, коли рішення суду можна виконати лише за участю боржника або без його участі. Так, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч.6 ст.26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Судом було встановлено, що відповідачем було винесено оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі, що виконавцем було вжито всіх заходів для виконання рішення суду, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження», а саме: за невиконання рішення суду без поважних причин на боржника Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області накладено штраф 24.02.2010р. у розмірі 340,00 грн., в подальшому, 03.03.2010р. накладено штраф у подвійному розмірі 680,00 грн., а 02.04.2019 року виконавцем було подано заяву до правоохоронних органів про вчинення кримінального правопорушення.

Проте, навіть на день розгляду даної адміністративної справи рішення суду не було виконано.

Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом, ч. 2, 4 ст.372 КАСУ.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлюються Законом України «Про виконавче провадження».

Так, ст.1 даного Закону встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, як, зокрема, виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України, п.1 ч.1 ст.3 Закону.

Конституцією України проголошено принцип обов`язковості судового рішення, що є однією із складових принципу правової визначеності

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях також неодноразово наголошує, що п .1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на школу одній із сторін. Якщо вбачати у ст.6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997р.

Зазначений принцип закріплений також в українському законодавстві про виконавче провадження. Так, зокрема, одними з основних засад виконавчого провадження, визначеними Законом, є обов`язковість виконання рішень та розумність строків виконавчого провадження, ч.1 ст.2 Закону, які грубо порушені відповідачем, що чітко випливає зі змісту його постанови про закінчення ВП №2583579, так як відповідач з 2010 року спромігся 02.04.2019р. звернутись з заявою до правоохоронних органів, але натомість не надав жодних доказів того, що звертався до боржника з вимогою виконати рішення в повному обсязі.

Зазначені засади узгоджуються з обов`язками виконавців, встановленими нормами ст.18 Закону. Так, ч.1 зазначеної статті передбачає, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заході в щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняли виконавчі дії.

Забезпечення виконання судового рішення є основним обов`язком державного виконавця, який не може ухилятися від його виконання з формальних мотивів посилаючись на штрафні санкції 2010 року. Вказаний висновок узгоджується також з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої Суд зазначає, що ефективний захист сторони у судовому процесі та відновлення законності передбачають, що адміністративні органи зобов`язані виконати рішення цього суду. У зв`язку з цим Суд зазначає, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані ст.6 Конвенції стороні на судовому етапі, втрачають свою мету, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997р.

В п.18 Постанови №3 Пленуму ВАСУ від 13.12.2010р. «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» зазначено, що з огляду на законодавчі приписи виконавці мають право повертати виконавчі документи щодо виконання рішень адміністративних судів про стягнення з пенсійних органів та суб`єктів владних повноважень відповідних виплат пенсії, соціальної допомоги тощо у разі здійснення державним виконавцем усіх можливих дій, спрямованих на виконання рішення, але як вбачається зі змісту постанови відповідача про закінчення ВП№2583579 від 03.04.2019р. останній посилається на застосування до боржника в 2010 році штрафних санкцій та на заяву від 02.04.2019р., що взагалі не є жодним належним доказом вжиття всіх заходів для виконання остаточного судового рішення 2006 року в повному обсязі, так як воно досі залишається невиконане боржником, а відповідач з цього приводу до боржника з 2010 року по дійсний час не направив навіть жодної законної вимоги. Хоча відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 КАС України: завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КАС України: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України: в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, дії відповідача щодо закінчення виконавчого провадження та винесення Постанови є неправомірними, а відтак підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

На підставі наведеного та керуючись ст. 242-246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного Територіального управління юстиції у Закарпатській області Управління державної виконавчої служби відділ примусового виконання рішень про визнання рішення протиправним - задовольнити.

Визнати Рішення Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Управління державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень про закінчення виконавчого провадження від 03 квітня 2019 року - протиправним.

Скасувати Постанову заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про закінчення виконавчого провадження ВП №2583579 від 03 квітня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.П. Микуляк