Справа № 420/3517/19
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2019-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/3517/19
Головуючий в 1 інстанції: Глуханчук О. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Стас Л.В.

суддів: Турецької І.О., Шеметенко Л.П.,

за участю секретаря - Худика С.А.

за участю апелянта - ОСОБА_1 ,

за участю представника апелянта - ОСОБА_2

за участю представника відповідача - Пашаєва Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Одеської області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся з позовом до прокуратури Одеської області, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Одеської області від 09.10.2015 року № 2642-к, яким позивача звільнено з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, що проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання та досудове розслідування управління нагляду у кримінальному провадженні у сфері транспорту прокуратури Одеської області та поновити на зазначеній посаді.

В обґрунтування позову послався на те, що оскаржуваний наказ про звільнення є протиправним та таким, що не відповідає конституційним та законодавчим засадам, прийнятий в порушення вимог законодавства України, яке визначає засади діяльності прокуратори України та статус прокурорів. Зазначив, що на час звільнення в апараті прокуратури Одеської області були наявні вакантні посади, зокрема, станом на 01.09.2015 року - 12 посад, станом на 01.10.2015 року - 2 посади, а станом на 01.11.2015 року - 6 посад. Проте, всупереч вимог чинного законодавства, ані при попередженні про звільнення, ані при звільненні відповідач не запропонував наявні вакантні посади в апараті прокуратури Одеської області, внаслідок чого позивач вважає оскаржуваний наказ та саме звільнення незаконними.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 01.07.2019 року визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду позивача, позовна заява повернута позивачеві.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом п6ершої інстанції обставин, що мають значення для справи, через їх неправильне дослідження та оцінку, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 01.07.2019 року, постановити нову ухвалу, якою поновити строк звернення до суду з цим позовом та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив що строк звернення з цим позовом до суду сплив 12.11.2015 року, але станом на сьогодні виникли обставини, які свідчать про поважність причин пропуску цього строку , який має бути поновлений судом. Так, апелянт зазначає, що у попередженні про звільнення, яке він отримав 10.08.2015 року, не були зазначені пропозиції щодо можливості зайняття вакантних посад в регіональній прокуратурі - прокуратурі Одеської області, в якій позивач перебував на посаді на час звільнення. У квітні 2019 року позивачу стало відомо про запити ГО «Майбутнє за нами», в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», до прокуратури Одеської області з приводу вакантних посад. У зв`язку з цим позивач 03.05.2019 року звернувся до зазначеної громадської організації із заявою про надання засвідчено копії відповіді прокуратури Одеської області, яку він отримав 14.05.2019 року. За таких підстав, позивач вважає, що саме з 14.05.2019 року йому стало відомо про наявність вакантних посад на час його звільнення, які не були йому запропоновані відповідачем, та за наявності яких у відповідача не було законних підстав для звільнення позивача.

Оскільки до 14.05.2019 року позивач вважав своє звільнення законним, він не звертався до суду, але після отримання інформації щодо наявності вакантних посад на час його звільнення з органів прокуратури, позивач вважає свої звільнення не законним, а тому така необізнаність, на думку позивача є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає про безпідставність доводів апеляційної скарги, оскільки наведені апелянтом доводи щодо поновлення пропущеного строку звернення до суду не свідчать про наявність особливих і непереборних обставин, що перешкоджали позивачу звернутися до суду у строк, встановлений процесуальним законом. З урахуванням викладеного, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 01.07.2019 року - без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.06.2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до прокуратури Одеської області, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Одеської області від 09.10.2015 року № 2642-к про звільнення на підставі п. 9 ч. 1 ст. 59 Закону України «Про прокуратуру» та поновити на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, що проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання та досудове розслідування управління нагляду у кримінальному провадженні у сфері транспорту прокуратури Одеської області

До позову була додана заява про поновлення строку звернення до суду (а.с. 17-19), в якій викладені обставини щодо поважності причин пропуску строку, аналогічні тим, що зазначені в апеляційній скарзі

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 року, у зв`язку з непереконливістю доводів заяви про поновлення строку звернення до суду та з відсутністю інших обставин, які свідчили б про існування істотних перешкод чи труднощів у реалізації права на судовий захист, - позовна заява була залишена без руху, а позивачу наданий строк для усунення недоліків шляхом звернення до суду з заявою, в якій наведено інші підстави для поновлення строку звернення до суду (а.с. 1-4).

На виконання вимог ухвали суду першої інстанції від 18.06.2019 року, позивач 25.06.2019 року подав заяву про поновлення процесуального строку на звернення до адміністративного суду у справі про звільнення з публічної служби (а.с. 25-28).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 01.07.2019 року зазначені в заяві від 25.0.2019 року причини пропуску строку звернення до суду визнано неповажними, а позовна заява повернута позивачеві.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу від 01.07.2019 року про повернення позову, виходив з того, що доводи позивача про те, що він був необізнаний про порушення своїх прав є непереконливими враховуючи період, що минув з дати прийняття оскарженого наказу про звільнення та до моменту звернення до суду з цим позовом; правові наслідки, які настали для позивача - звільнення із займаної посади; відсутність пояснень / доводів того, що позивачем вживались будь-які заходи для відновлення своїх прав до часу звернення до громадської організації «Майбутнє за нами». Також суд першої інстанції зазначив, що не можливо вважати перешкодою, для своєчасного звернення до суду із даним позовом, правову необізнаність позивача, оскільки позивач за фахом юрист, п`ятнадцять років проходив службу в органах прокуратури та після звільнення з органів прокуратури також працював на посаді юриста.

При цьому суд першої інстанції зазначив, що звільнення особи із займаної посади суперечить її інтересам, а тому посилання позивача на необізнаність під час звільнення про порушення своїх прав є непереконливими. Відповідно до позовної заяви та клопотання про поновлення строку звернення до суду, до травня 2019 позивач не вживав жодних заходів для відновлення своїх прав, під час звільнення відмовився від запропонованих йому посад, а про наявність інших вакантних посад для переведення не дізнавався, що може свідчити про те, що на час звільнення позивач не був зацікавлений у подальшому проходженні служби в органах прокуратури.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач об`єктивно мав можливість дізнатись про порушення своїх прав під час звільнення у жовтні 2015 року та захистити їх, звернувшись до суду в межах встановленого законом строку звернення до суду, однак проявив байдужість до своїх прав.

При цьому, інших обставин, які б свідчили про існування істотних перешкод чи труднощів у реалізації права на судовий захист з метою відновлення порушених прав та своєчасного вчинення процесуальних дій, позивач не навів.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Частиною 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, якщо особа вважає, що її права при прийнятті на публічну службу, проходженні чи звільненні з публічної служби було порушено, та особа зацікавлена у їх поновленні, вона має звернутися до суду у порівняно більш стислі строки, ніж на загальних підставах. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності для цього поважних причин позбавляє таку особу права захисту у судовому порядку.

Згідно із ч. 1 ст. 123 КАС України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

За частиною 2 ст. 123 КАС України, якщо заяву не буде подано в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Як встановлено судом першої інстанції зі змісту позовної заяви та не заперечується апелянтом, 10.08.2018 року позивачу було вручено попередження про звільнення із займаної посади у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці з 12.10.2015 року та запропоновано вакантні посади, перелік яких зазначений у попередженні.

Наказом Прокуратури Одеської області від 09.10.2015 року № 2642 позивач був звільнений з посади, що дає можливість дійти обґрунтованого висновку про те, що відповідач відмовився від посад, запропонованих йому у попередженні про звільнення. Але про наявність інших вакантних посад позивач дізнався 14.05.2019 року, отримавши, на свій запит від 06.05.2019 р., від громадської організації «Майбутнє за нами», копію відповіді прокуратури Одеської області щодо наявності, на час звільнення позивача, вакантних посад, які відмінні від тих, що були йому запропоновані при попередженні про звільнення.

З цим позовом до суду позивач звернувся 12.06.2019 року, тобто через три з половиною років після звільнення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності поважних причин пропуску строку звернення до суду та відхиляє доводи апеляційної скарги з цього приводу за таких підстав.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» зазначено: (…) заявник не зміг довести, що він вчиняв будь-які кроки, щоб довідатись про стан провадження у його справі, отже його скарга є необґрунтованою, оскільки є невідповідною вимозі «розумного строку».

Таким чином, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції щодо відсутності об`єктивно непереборних обставин, які заважали позивачу в період з 12.10.2015 року по квітень 2019 року вчинити дії для відновлення своїх прав.

При цьому колегія суддів, як і суд першої інстанції звертає увагу на те, що за твердженнями позивача він, під час звільнення, відмовився від запропонованих йому посад. При цьому позивач не надав ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ним дій (звернення до громадських організації, особисте звернення до відповідача в межах Закону України «Про доступ до публічної інформації») щодо з`ясування наявності інших вакантних посад для переведення, що у свою чергу свідчити про те, що на час звільнення позивач не був заінтересований у подальшому проходженні служби в органах прокуратури.

Посилання апелянта на свою необізнаність, як на поважну причину пропуску строку звернення до суду, колегія суддів відхиляє як непереконливі, оскільки позивач за фахом юрист та п`ятнадцять років проходив службу в органах прокуратури Одеської області.

Інших обставин, які б свідчили про існування істотних перешкод чи труднощів у реалізації права на судовий захист з метою відновлення порушених прав та своєчасного вчинення процесуальних дій, позивачем не навів ані у заявах до суду першої інстанції про поновлення строку звернення до суду, ані в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги щодо відкриття Одеським окружним адміністративним судом провадження в іншій справі з аналогічними позовними вимогами але за позовом іншої особи, тобто фактичного поновлення строку звернення до суду, колегія суддів відхиляє за таких підстав.

У справі № 420/3189/19 позивач, окрім іншого, оскаржує наказ прокуратури Одеської області від 26.09.2016 року про звільнення. В межах цієї справи, ухвалою від 31.05.2019 року суд першої інстанції залишив позов без руху, з наданням позивачу строку усунення недоліків позовної заяви, подання, окрім іншого, заяви про поновлення строку звернення до суду та докази поважності причин його пропуску (ЄДРСР № 82104351).

При цьому, провадження в справі № 420/3189/19 було відкрито ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14.06.2018 року (ЄДРСР № 82403108), розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Зазначена ухвала не містить висновків суду щодо наявності або відсутності поважних причин пропуску строку звернення до суду, а тому доводи апелянта щодо фактичного відновлення іншій особі строку звернення до суду не відповідають дійсності.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки суду та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції не допустив порушень норм процесуального права при постановлені ухвали, апеляційна скарга залишається без задоволення, а ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 01.07.2019 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Одеської області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 08.08.2019 року.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Турецька І.О. Шеметенко Л.П.