Справа № 826/10991/16
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 липня 2019 року № 826/10991/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мазур А.С. при секретарі судового засідання Узерчук О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту Патрульної поліції Національної поліції України

про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, зобов`язання вчинити дії

за участі представників сторін:

від позивача - Скуба О.В.

від відповідачів - Ковтун А.М., не прибув,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (відповідач-1), Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (відповідач-2), в якому просив суд визнати незаконним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 156 о/с від 13.06.2016 в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції; поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора роти № 1 батальйону №2 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі з 15.06.2016; зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України присвоїти ОСОБА_1 первинне спеціальне звання старшого лейтенанта поліції, та здійснити відповідний перерахунок мого грошового забезпечення з 18.02.2016; стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, тобто з 15.06.2016 по дату фактичного поновлення на посаді; зобов`язати Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі внести виправлення до трудової книжки ОСОБА_1 , щодо звільнення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.07.2016 відкрито загальне провадження у справі та призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.10.2016 закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебував на службі в національній поліції України з 18.02.2016 на посаді інспектора роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі. В подальшому, позивач подав рапорт про звільнення за особистим проханням (за власним бажанням). Наказом №156 о/с від 13.06.2016 на підставі рапорту від 01.06.2016 позивача було звільнено зі служби в Національній поліції України з 15.06.2016 відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (за власним бажанням). Позивач вважає вказаний наказ протиправним, з огляду на те, що останній не зазначав у рапорті день з якого його слід звільнити, а отже позивач мав право на підставі припису п. 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 на відкликання рапорту до спливу тримісячного строку, що фактично позбавило позивача права відкликати поданий рапорт. При цьому, позивач також зазначив, що ним не зазначалася дата рапорту - 01.06.2016, а також дата з якого його слід звільнити - 15.06.2016. Крім того, позивач зазначив, що відповідачем здійснено помилку в записі про звільнення позивача із зазначенням звання «рядовий поліції», в той час як вірним слід було зазначити звання: «старший лейтенант поліції», що в свою чергу впливає на розмір грошового забезпечення позивача, також відповідачем порушено інші формальні порушення, зокрема не вказано причину звільнення.

Відповідач - 1 проти позовних вимог заперечив у повному обсязі та зазначив, що згідно вимог ст. 38 КЗпП, які застосовуються до даних правовідносин, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган не пізніше ніж за два тижні. Так, 01.06.2016 позивач подав рапорт, в якому просив звільнити останнього за власним бажанням з 15.06.2016. Даний рапорт також містить погодження на звільнення позивача т.в.о. командира роти №1, батальйону №2, т.в.о. командира батальйону №2, начальника УПП в м. Кривому розі. При цьому, відповідач зауважив, що рапорт написаний позивачем власноручно, тверджень щодо тиску на останнього позивач не заявляв, що в свою чергу свідчить про наявність у позивача наміру звільнитися за власним бажанням з 15.06.2016, крім того, правом на відкликання рапорту останній не скористався.

Відповідач -2 у відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечив, з огляду на те, що підставою для звільнення позивача став поданий ним рапорт від 01.06.2016 про звільнення останнього з 15.06.2016 за власним бажанням. В свою чергу, 15.06.2016 позивача було ознайомлено із наказом про звільнення від 13.06.2016, однак позивач правом про відкликання попереднього рапорту не скористався. Крім того, відповідач зазначив, що запис про звільнення, здійснений із дотриманням Порядку формування та ведення особових справ поліцейських. Крім того, позивача було звільнено з того військового звання, яке йому було присвоєне наказом ГУ НП в Дніпропетровській області №37 о/с від 18.02.2016.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 37 о/с від 18.02.2016 на підставі заяви ОСОБА_1 від 17.02.2016 призначено знов прийнятого ОСОБА_1 , поліцейським батальйону патрульної поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, присвоївши спеціальне звання «рядовий поліції».

Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №142 о/с від 25.05.2016 відповідно до ч. 9 ст.65 Закону України «Про Національну поліції» призначено по батальйону №2 по роті №1 рядового поліції ОСОБА_1 інспектором патрульної поліції Управління патрульної поліції в місті Кривому Розі.

01.06.2016 позивач звернувся до начальника патрульної поліції, підполковника Жукова Є . О. із рапортом про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням з 15.06.2016. Вказаний рапорт був погоджений т.в.о. командира роти №1, батальйону №2, т.в.о. командира батальйону №2, начальника УПП в м. Кривому розі

Наказом Департаменту патрульної поліції № 156 о/с від 13.06.2016 рядового поліції ОСОБА_1 , інспектора роти №1 батальйону № 2, з 15.06.2016 звільнено зі служби в поліції за власним бажанням за пунктом 7 частинні статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», запис про звільнення на підставі наказу здійснено також у трудовій книжці.

Вважаючи оскаржуваний наказ про звільнення протиправним, а своє право порушеним, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Порядок проходження служби в органах поліції регулюється положеннями Закону України "Про національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).

Згідно ч. 1 ст. 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

У відповідності до ч.2 ст. 56 Закону № 580-VIII службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського.

Згідно положень п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, за власним бажанням.

Частинами 2 -3 ст. 77 Закону № 580-VIII передбачено, що днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Між тим, з аналізу положень Закону № 580-VIII вбачається, що останнім не врегульовано процедуру та порядок звільнення особи за власним бажанням, зокрема, строки попередження працівником про таке звільнення та строки прийняття відповідного рішення про звільнення.

Згідно п. 4 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

За загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Водночас, питання проходження служби поліцейськими, звільненням із неї, права і обов`язки таких осіб визначені також Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення).

Згідно з пунктом 68 Положення особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Проте, у межах передбаченого пунктом 68 Положення строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору вправі домовитися про звільнення у більш короткий строк.

Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник міліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Виходячи зі змісту наведених положень законодавства України, можна зробити висновок, що працівнику надається безумовне право на відкликання поданої ним заяви про звільнення за власним бажанням.

Як вбачається із наявного в справі рапорту, підписаного ОСОБА_1 від 01.06.2016, ним визначено конкретну дату звільнення - 15.06.2016, що також не заперечувалося відповідачами.

В той же час, позивач зазначив, що дата рапорту та дата звільнення ним особисто не проставлялася, у зв`язку з чим, просив суд провести почеркознавчу експертизу вказаного документу та з`ясувати чи виконано весь текст рапорту на звільнення ОСОБА_1 рукою позивача? Чи виконаний рукописний текст рапорту на звільнення ОСОБА_1 однією особою? Чи виконаний рукописний запис букв і цифр в кінці першого речення в тексті рапорту від 01.06.2016, а саме: з 15.06.2016" після слів "за власним бажанням" рукою ОСОБА_1 .? Чи виконаний рукописний запис цифр в тексті рапорту від 01.06.2016, а саме: "01.06.2016" після слів "рядовий поліції" рукою ОСОБА_1 .? Чи виконана частина тексту, яка зазначає дату звільнення, дату написання рапорту на звільнення, а також, відмову від проходження медичного обстеження навмисно зміненим почерком, чи під впливом збиваючих факторів?

За наслідками проведення судово-почеркознавчої експертизи в адміністративній справі, Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз було направлено висновок експертів №97-99/19-32 ДСК від 04.04.2019, яким встановлено, що цифровий запис «з 15.06.2016», який міститься в рапорті після слів «за власним бажанням» ймовірно виконано однією особою. Крім того, експертом було встановлено співпадіння почерку по більшості ознак, що утворюють індивідуальну сукупність ознак почерку і дають підстави для висновку, що рукописні записи виконані однією особою. Також, експертами зазначено про відсутність, будь-яких діагностичних ознак, які б свідчили про вплив на процес письма, в тому числі відсутність збиваючих факторів природного чи штучного характеру. Рукописні (цифрові) записи з « 01.06.2016», які містяться у рапорті після слів «Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі рядовий поліції» та перед «ОСОБА_1 » виконані однією особою.

У своїх поясненнях щодо висновку експерта, позивач зазначив, що вказаний висновок не встановлює фактичних даних, а лише фіксує ймовірне припущення того, що підписантом є одна і та ж особа, у зв`язку з чим просив суд не приймати до уваги вказаний висновок.

Відповідно до ч. 3 ст 101 Кодексу адміністративного судочинства України висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Відповідно до статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим у судовому рішенні.

Разом з тим, суд не знаходить підстав для відхилення висновків, викладених у висновку експерта, позаяк, останнім було детально за допомогою вимірювальних та технічних засобів проаналізовано рукописний матеріал, а саме: рапорт позивача, а також відібрані у судовому засіданні вільні зразки почерку ОСОБА_1 . Крім того, експертами також було здійснено порівняльний аналіз рукописних засобів та встановлено збіжні ознаки почерку та загальних ознак (координація рухів, темп, розмір, розгін, розстановка, зв`язність).

Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у поданому рапорті позивач самостійно визначив дату рапорту - 01.06.2016 та бажану дату звільнення з поліції - 15.06.2016. Крім того, як встановлено судом, позивач до і після вказаної дати не звертався до відповідача із заявою про його відкликання.

Згідно ст. 38 Кодексу законів про працю України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Таким чином, сторони домовилися про звільнення зі служби позивача за власним бажанням у більш короткий строк, а не у передбачений Положенням трьох місячний термін, що відповідає діючому законодавству України і не може свідчити про протиправність оскаржуваного наказу.

Враховуючи те, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, то позовні вимоги про поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора роти № 1 батальйону №2 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі з 15.06.2016; стягнення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 15.06.2016 по дату фактичного поновлення на посаді не підлягають задоволенню, як такі, що мають похідний характер та взаємопов`язані між собою.

Щодо позовних в частині зобов`язання Департаменту патрульної поліції Національної поліції України присвоїти ОСОБА_1 первинне спеціальне звання старшого лейтенанта поліції, то суд зазначає слідуюче.

Відповідно до статті 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Положеннями п. 7 ст.81 Закону №580-VIIIи №580-VIII визначено, що військовослужбовцям та громадянам, які мають військові або спеціальні звання, класні чини, під час прийняття на службу в поліції присвоюються первинні спеціальні звання поліції, відповідні наявним у них військовим або спеціальним званням, класним чинам, у порядку, визначеному Міністерством внутрішніх справ України.

При цьому, суд враховує, що згідно частини 8 статті 81 Закону України «Про Національну поліцію», громадянам, які були звільнені зі служби в поліції, під час повторного прийняття на службу присвоюється спеціальне звання поліції, яке вони мали на момент звільнення.

Як вбачається із матеріалів справи, наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 37 о/с від 18.02.2016 на підставі заяви ОСОБА_1 від 17.02.2016 призначено знов прийнятого ОСОБА_1 , поліцейським батальйону патрульної поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, присвоївши спеціальне звання «рядовий поліції». Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №142 о/с від 25.05.2016 відповідно до ч. 9 ст.65 Закону України «Про Національну поліції» призначено по батальйону №2 по роті №1 рядового поліції ОСОБА_1 інспектором патрульної поліції Управління патрульної поліції в місті Кривому Розі. Наказом Департаменту патрульної поліції № 156 о/с від 13.06.2016 рядового поліції ОСОБА_1 , інспектора роти №1 батальйону № 2, з 15.06.2016 звільнено зі служби в поліції за власним бажанням за пунктом 7 частинні статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Отже, з вищевказаного вбачається, що позивача було прийнято на службу та присвоєно спеціальне звання - рядовий поліції. На момент проходження служби, позивачем протиправність призначення спеціального звання не оскаржувалася. Більше того, спеціальне звання поліцейським присвоюється виключно наказом по особовому складу, позивач звернувся із вимогою про зобов`язання присвоїти йому спеціальне звання «старший лейтенант поліції» після звільнення зі служби в поліції, що фактично унеможливлює прийняття відповідачем наказу по особовому складу.

За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача зобов`язання Департамент патрульної поліції Національної поліції України присвоїти ОСОБА_1 первинне спеціальне звання старшого лейтенанта поліції задоволенню не підлягають.

Крім того, позивач посилався на наявність формальних порушень правил заповнення трудової книжки відповідачем, зокрема останнім протиправно, в порушення вимог п.п. 2.3, 2.25, 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці від 29.07.1993 №58 не вказано причину звільнення із посиланням на статтю закону.

Відповідач - 1, у свою чергу, проти вказаних вимог заперечив та зазначив, що з метою визначення порядку формування та ведення особових справ поліцейських прийнято спеціальний Порядок формування та ведення особових справ поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ 12.05.2016 № 377.

Так, оцінивши вказані доводи та заперечення, суд зазначає, що Порядок формування та ведення особових справ поліцейських розроблено відповідно до положень статті 79 Закону України "Про Національну поліцію", з метою забезпечення належного формування та ведення особових справ поліцейських, а також кандидатів на службу в поліції, що направляються на навчання до закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських. Такий встановлює тільки загальні вимоги щодо порядку зберігання і ведення трудових книжок поліцейських, зокрема розділом ІV Порядку передбачено, що відомості про службу в поліції вносяться до трудової книжки шляхом здійснення записів про прийняття на службу до поліції та звільнення зі служби в поліції з посиланням на дату та номер відповідного наказу органу поліції.

Таким чином, суд приходить до висновку, що запис про звільнення відповідає вимогам Порядку формування та ведення особових справ поліцейських, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору, то судові витрати згідно вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 19, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу

Повний текст складено: 07.08.2019.

Суддя А.С. Мазур