Справа № 2-а-279/07
Суддя: Токова С. Є.
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-279-2007
Провадження № 8а/712/1/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2019 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ТОКОВОЇ С.Є.

при секретарі МОГИЛА І.С.

за участю заявника ОСОБА_1

третьої особи - ОСОБА_2

представника третьої особи - ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси заяву ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, -

В С Т А Н О В И В:

Заявники звернулися до суду з заявою про перегляд постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 грудня 2007 року за нововиявленими обставинами. Просять суд скасувати постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.12.2007 року та визнати такими, що втратили чинність ухвала суду від 16.01.2014 року та ухвала суду від 02.08.2011 року.

В обгрунтування заяви зазначають, що 01.06.2018р. вони звернулися в центр адміністративних послуг про надання 70 кв.м. земельної ділянки з самозахвачених 143 кв.м.. та 06.07.2018 вони отримали відмову відносно надання 70 кв.м. Зазначили, що 05.07.2005р. жодних рішень не було. Згідно технічного паспорту наданого ОСОБА_8 в 2007 році (справа №2а-279/07), так і технічному паспорті ОСОБА_9 по АДРЕСА_1 зазначено самозахват 117 кв. м., що підтвердив 10.10.17р. представник КП ЧООБТІ, який заявив, що згідно їхньої документації, на підставі рішення від 19.11.1953р. з 1954 року за домоволодінням АДРЕСА_2 та згідно довідки з державного реєстру відомостей про об`єкт нерухомого майна від 03.08.17р. наданої представником міськради Дворковою ОСОБА_10 зазначена загальна площа 919 кв. м та самозахват 117 кв. м (фактично 143 кв. м). Органи місцевого самоврядування, ігноруючи рішення судів 1-ї інстанції, 16.08.05р. знову винесли необгрунтоване рішення комісії по земельним спорам. Органи місцевого самоврядування винесли рішення по земельних спорах 02.08.04р. про те, що межі не порушені, що ОСОБА_2 нібито являється власником самозахвачених земель та на підставі цього була розроблена технічна документація на виготовлення правоустановчого документу, яка не відповідає вимогам чинного законодавства, ігнорування рішення судів 1-ї інстанції від 19.02.04р. та 16.06.05р., яким було скасовано рішення комісії по земельним спорам від 02.08.04р. 05.07.05р. всупереч рішенню суду 1-ї інстанції було винесене рішення про передачу ОСОБА_2 у власність земельної ділянки, незважаючи на те, що є спір, а 16.08.05р. було винесено рішення комісії по земельним спорам, де зазначено, що визначення геодезичних вимирів меж ділянок та самозахвачених земель розглянути уже неможливо. Також в схемі погодження меж від точки В (13) до точки Г (9) відсутній підпис представника міськради, так як насправді це межі ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), ОСОБА_13 ОСОБА_14 ), ОСОБА_7 від точки 10 до точки 9 землі РЕУ-5. Переплутані кв. 1 АДРЕСА_3 . Рішенням міськради від 07.05.05р. - 758 кв. м видано на все домоволодіння по АДРЕСА_4 , а в державному акті зазначені 758 АДРЕСА_5 .

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.04.2019 року відкрито провадження за заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та призначено її розгляд та перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у судовому засіданні.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала доводи, викладені в заяві про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, просила задовольнити заяву.

Третя особа ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні проти заяви заперечували повністю, вважають, що відсутні підстави для скасування постанови суду за нововиявленими обставинами, так як зазначені заявниками обставини не є нововиявленими і були відомі до винесення постанови суду, а тому просять суд відмовити у задоволенні заявлених вимог.

Представник відповідача - Черкаської міської ради Власенко А.В. заперечувала проти задоволення заяви, зазначила, що заявником не зазначено жодної нововиявленої обставини, яка є підставою для перегляду постанови за нововиявленими обставинами.

Заявники ОСОБА_15 та ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися, скерували до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Заявлені вимоги підтримали у повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи № 2а-279-2007, та перевіривши надані докази, суд встановив наступне.

В липні 2007 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до Черкаської міської ради, виконавчого комітету Черкаської міської ради, Черкаського міського управління земельних ресурсів, ОСОБА_2 , КП ВЖ РЕУ-5 про визнання недійсним рішення Черкаської міської ради № 8-325 від 05.07.2005р., та скасування акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 , виданого ОСОБА_2 . Свій позов ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що вказаний акт був прийнятий з порушенням вимог ст..ст.95,96,106,121, 155, 211 Земельного кодексу України, ст.ст. 14, 152, 212-3, 213 КпАП України, а саме: порушення добросусідських відносин та зміщення територіальної межі суміжної земельної ділянки. Також позивач вказувала на те, що у разі спірного питання по межах земельних ділянок, що не вирішено між власниками ділянок, то приватизація можлива тільки після рішення суду.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.12.2007 року, яка була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного сулу від 02.08.2011 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.01.2014 року у задоволенні позову було відмовлено.

Рішеннями вищезазначених судів встановлено, що ОСОБА_2 являється власником 81/100 частини домоволодіння по АДРЕСА_4 на підставі договорів купівлі-продажу від 13.09.2003р. та від 21.04.1981 р. іншим власником даного домоволодіння являється ОСОБА_9 , частка якої у спільному володінні земельною ділянкою складає, відповідно 19/100 частин домоволодіння. 26.03.2004 року ОСОБА_2 звернувся до виконкому Черкаської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку документації із землеустрою для передачі у власність земельної ділянки по АДРЕСА_4 . Листом від 06.04.2004 № 3593-2 виконком Черкаської міської ради повідомив ОСОБА_2 про надання згоди на розробку документації із землеустрою. У зв`язку з наведеним, ОСОБА_2 звернувся до землевпорядної організації, яка була вказана у листі виконкому Черкаської міської ради, а саме: ТОВ «Геоземпроект» для складання проекту землеустрою. За результатами розгляду технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право на земельну ділянку гр. ОСОБА_2 рішенням 8-ї сесії Черкаської міської ради № 8-325 від 05.07.2005р. ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку площею 758 кв.м. по АДРЕСА_4 та 13кв АДРЕСА_6 м. у спільну сумісну власність з гр. ОСОБА_9 за вказаною адресою.

Згідно з ч. 1 ст.9, ст.72, ч.ч. 1, 2, 5 ст.77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Заявники звернулись до суду першої інстанції із заявою про перегляд постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 грудня 2007 року у справі № 2а-279-2007, посилаючись на те, що під час розгляду справи судом не були відомі обставини справи, що мають істотне значення для розгляду даної справи за нововиявленими обставинами

Вирішуючи питання про наявність підстав для перегляду постанови від 12 грудня 2007 року в справі № 2а-279-2007 за нововиявленими обставинами суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Частиною 2 ст. 361 КАС визначено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору. Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є:

- існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи і ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява;

- на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду;

- істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Під нововиявленою обставиною мається на увазі фактична обставина, яка має істотне значення і яка об`єктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома усім особам, які брали участь у справі, та суду.

На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Тобто для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї. Якщо вона все-таки могла знати про певну обставину за умови добросовісного ставлення до справи, тоді така підстава для перегляду судового акта відсутня. (аналогічна позиція наведена в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 25.11.2010 в справі № К-45458/09).

Нововиявлені обставини це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення.

Процесуальні недоліки розгляду справи (неналежне повідомлення учасників судового розгляду, що перешкодило їм взяти участь у судовому засіданні; неналежне дослідження обставин справи; неналежне сприяння всебічному і повному з`ясуванню обставин справи тощо) не можуть вважатися нововиявленими обставинами, і є підставою для перегляду судового рішення в апеляційному чи касаційному порядку.

Таким чином, під час вирішення питання про те, чи могли певні обставини бути відомі на час вирішення справи, необхідно враховувати, що заявники не обмежені у засобах доказування і можуть під час судового провадження збирати і подавати докази на підтвердження існування цих обставин або їх відсутності, особливо коли йдеться про отримання інформації, яка міститься в загальнодоступних офіційних електронних базах даних.

Заявники не були обмежені в судах всих інстанцій щодо збирання та подання доказів (справа розглядається з 2007 року). Крім того, в зазначених судових провадженнях неодноразово досліджувались докази та обставини, на які посилаються заявники в заяві про перегляд постанови суду за нововявленими обставинами.

Ну думку суду, заявниками в судовому засіданні не надано доказів, які можуть вважатися істотними обставинами, а також не доведено, що відомості, на які вони посилаються не були і не могли бути їм відомі або здобуті нею під час розгляду справи № №2а-8727/11.

Більше того, як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_16 ОСОБА_17 , ОСОБА_7 не були стороною при розгляді справи за адміністративним позовом у справі рішення у якій просять переглянути за ново виявленими обставинами.

З урахуванням того, що заявник ОСОБА_1 неодноразово зверталась до суду із заявами про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, суд вважає за необхідне звернути увагу заявників на наступне.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 р.

Ратифікувавши Конвенцію та протоколи до неї, держава передусім зобов`язалася гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції та цих протоколах. У пункті 1 частини першої Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 р., на підставі якого відбулася ратифікація Конвенції та окремих протоколів до неї, зазначено, що: «Україна повністю визнає на своїй території […] щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції».

Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (з подальшими змінами) передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду. При цьому варто зауважити, що йдеться саме про «практику Суду» у значенні, розкритому у статті 1 цього Закону, тобто практику ЄСПЛ та Європейської комісії з прав людини, а не лише про рішення щодо України. Важливо пам`ятати, що у Законі України № 3477-IV немає положень, які б забороняли застосовувати рішення чи ухвали ЄСПЛ, постановлені щодо інших країн. Тому використання у цьому посібнику рішень щодо України зумовлене винятково міркуваннями доступності та зручності користування саме такими рішеннями для читачів, які, у випадку необхідності звернення до повного тексту (а не лише витягів) цитованих рішень, можуть відчувати певні труднощі, через недостатнє володіння офіційними мовами Ради Європи.

Принцип верховенства права у рішеннях ЄСПЛ щодо України стосується вимог «якості» закону та юридичної визначеності. Так, принцип верховенства права вимагає дотримання вимог «якості» закону, яким передбачається втручання у права особи та в основоположні свободи. Так, у рішенні від 10 грудня 2009 року у справі «Михайлюк та Петров проти України» (Mikhaylyuk and Petrov v. Ukraine, заява № 11932/02) зазначено: Суд нагадує, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права (див., серед багатьох інших, рішення у справі «Полторацький проти України» (Poltoratskiy v. Ukraine) від 29 квітня 2003 року, заява № 38812/97, п. 155).

Інший елемент змісту принципу верховенства права ЄСПЛ розглянув у справі «Христов проти України» (Khristov v. Ukraine, заява № 24465/04) рішення від 19 лютого 2009 року: 33). Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata (див. там же, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про необхідність залишити без задоволення заяву ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про перегляд постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 грудня 2007 року за нововиявленими обставинами.

На підставі викладеного, керуючись ст.cт. 72-77, 90, 241-243, 248, 256, 295, 361, 369 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду відповідно до ст. 295 КАС України подається до Шостого апеляційного адміністративного суду через Соснівський районний суд м. Черкаси протягом 15 днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи в порядку письмового провадження, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ