Справа № 520/11821/18
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 р.Справа № 520/11821/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Сіренко О.І.,

Суддів: Бенедик А.П. , Гуцала М.І. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

представників сторін: позивача - Головань Т.Г., відповідача - Шамілової Л.Ш.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Памак Маг_ніт" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.05.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Рубан В.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 27.05.19 року по справі № 520/11821/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Памак Маг_ніт"

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Памак Маг_ніт", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просить суд :- скасувати податкове повідомлення-рішення від 21 вересня 2018 року №3 винесене Головним Управлінням ДФС у Харківській області;- скасувати податкове повідомлення-рішення від 21 вересня 2018 року №3 винесене Головним Управлінням ДФС у Харківській області.

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що висновки викладені в акті перевірки № 3328/20-40-14-21-07/3570630 від 16.08.2018 є помилковими та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства України, а тому винесені відповідачем на підставі зазначеного акту перевірки податкові повідомлення - рішення від 21 вересня 2018 року №3, №3 є таким, що підлягають скасуванню, як протиправні, оскільки ТОВ "Памак Маг_ніт" жодним чином не порушувало положень податкового законодавства та законно і обґрунтовано розрахувало свій податковий кредит.

14 травня 2019 року рішенням Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Памак Маг_ніт" до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень - рішень - залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю "Памак Маг_ніт".

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, оскільки вважає підтвердженими реальність здійснення господарський операцій з його контрагентами у перевіряємий період. Посилаючись на викдені доводи, вважає неправомірно прийнятими оскаржувані податкові повідомлення рішення.

Відповідач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу вказав на правомірність винесення податкових повідомлень-рішень від 21 вересня 2018 року №3 та №3, з огляду на непідтвердження реальності здійснення господарських операцій позивачем у перевіряємий період, а також наявності вироку суду стосовно директора контрагента позивача ТОВ «Івамар Трейд» та кримінального провадження по контрагенту ТОВ «Слобідський хліб». Отже, з викладених підстав, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач як юридична особа зареєстрований 09.12.2013, про що внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, що підтверджується витягом.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Памак Маг_ніт" є платником податку на додану вартість, що підтверджується витягом №107 від 02.09.2014.

Фахівцями Головного управління ДФС у Харківській області проведено документальну позапланової виїзної перевірки ТОВ "Памак Маг_Ніт" з питань дотримання вимог податкового законодавства України щодо господарських взаємовідносин з контрагентами - постачальниками: ТОВ "Стс Проект" (податковий номер 38775672) за грудень 2015 року-січень 2016 року, ТОВ "Торгактив" (податковий номер 39454475) за січень 2016 року, ТОВ "Бц Інвест" (податковий номер 40372701) за травень - жовтень 2016 року, ТОВ "Релайн Інвест" (податковий номер 40474871) за серпень 2016 року, ТОВ "Даймонд Сіті" (податковий номер 40450468) за листопад 2016 року, ТОВ "Лігаторг" (податковий номер40819540) за грудень 2016 року, ТОВ "Апітрейдс" (податковий номер 40822930) за грудень 2016 року, ТОВ "Міленкор" (податковий номер 40401505) за травень 2017 року, ТОВ "Івамар Трейд" (податковий номер 41380072) за вересень 2017 року, ТОВ "Слобідський Хліб" (податковий номер 40527671) за жовтень 2017 року, а також даних щодо подальшої реалізації та/або використання у власній господарській діяльності придбаних товарів (робіт, послуг).

Результати перевірки оформлені актом №3328/20-40-14-21-07/35700630 від 16.08.2018, яким зафіксовано порушення позивачем пп. "а"п.198.1, абзаців першого та другого пп.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту всього в сумі 801500,00 грн., в тому числі за грудень 2015 року на суму ПДВ 120000,00 грн., січень 2016 року на суму ПДВ 57000,00 грн., за травень 2016 року на суму ПДВ 29000,00 грн., червень 2016 року на суму ПДВ 68000,00 грн., липень 2016 року на суму ПДВ 22500,00 грн., серпень 2016 року на суму ПДВ 164500,00 грн., вересень 2016 року на суму ПДВ 65000,00 грн., жовтень 2016 року на суму ПДВ 18500,00 грн., грудень 2016 року на суму ПДВ 158000,00 грн., травень 2017 року на суму ПДВ 18000,00 грн., вересень 2017 року на суму ПДВ 23000,00 грн., листопад 2016 року на суму ПДВ 13000,00 грн., жовтень 2017 року на суму ПДВ 45000,00 грн., в результаті чого: занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 788896,00 грн., в тому числі за грудень 2015 року на суму ПДВ 120000,00 грн., січень 2016 року на суму ПДВ 57000,00 грн., за травень 2016 на суму ПДВ 29000,00 грн., червень 2016 року на суму ПДВ 68000,00 грн., липень 2016 року на суму ПДВ 22500,00 грн., серпень 2016 року на суму ПДВ 164500,00 грн., вересень 2016 року на суму ПДВ 65000,00 грн., жовтень 2016 року на суму 18500,00 грн., грудень 2016 року на суму ПДВ 158000,00 грн., травень 2017 року на суму ПДВ 18000,00 грн., вересень 2017 року на суму ПДВ 10396,00 грн., листопад 2016 року на суму ПДВ 13000,00 грн., жовтень 2017 року на суму ПДВ 45000,00 грн.; завищено від`ємне значення податку на додану вартість за вересень 2017 року на суму ПДВ 12604,00 грн.

Позивач не погодившись з висновками акту перевірки 07.09.2018 подав на них свої заперечення до Головного управління ДФС у Харківській області.

Листом від 18.09.2018 №39649/10/20-40-14-21-16 Головним управлінням ДФС у Харківській області залишено без змін висновки наведені в акті перевірки від 16.08.2018 №3328/20-40-14-21-07/35700630.

На підставі акту перевірки №3328/20-40-14-21-07/35700630 від 16.08.2018 відповідачем прийнято податкові повідомлення - рішення від 21.09.2018:

- №3, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 986120,00 грн., з яких: грошове зобов`язання НОМЕР_1 грн., штрафні (фінансові) санкції 197224 грн.;

- №3, яким встановлено завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 12604 грн.

Не погодившись з винесеними контролюючим органом податковими повідомленнями - рішеннями позивач подав на них скаргу до Державної фіскальної служби України.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 13.12.2018 №40303/6/99-55-11-04-02-25 скаргу позивача залишено без задоволення, а податкові повідомлення - рішення без змін.

З огляду на зазначене рішення, позивач оскаржив податкові повідомлення - рішення від 21.09.2018 року №3 та №3 до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з непідтвердження реальності правочинів ТОВ "Памак Маг_Ніт" із ТОВ "Івамар Трейд" та ТОВ "Слобідський хліб". Так, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач при винесенні вказаних податкових повідомлень - рішень діяв в межах наданих повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та Законами України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

За правилами п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового Кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 Податкового Кодексу України).

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового Кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового кодексу України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Вимоги до оформлення податкової накладної передбачено пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), згідно з яким платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; вид цивільно-правового договору.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно до п. 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Із системного аналізу вказаних вище правових норм, можливо дійти до висновку, що для отримання права на формування податкового кредиту із сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг) платник повинен мати податкові накладні, первинні бухгалтерські документи, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначені для використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73, фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансовий стан, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

У звіті про фінансові результати розкривається інформація про доходи, витрати, прибутки і збитки, інший сукупний дохід та сукупний дохід підприємства за звітний період.

Джерелом відомостей для заповнення звіту про фінансові результати є дані регістрів бухгалтерського обліку, що містять інформацію про доходи, витрати, прибуток, збитки та сукупний дохід.

Згідно з ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, відповідно до вимог Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підтвердженням здійснення господарської операції є належним чином оформлені первинні документи, що містять дані про зміст господарських операцій.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до пп. 14.1.36 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно із пп. 14.1.185 ст. 14 Податкового кодексу України постачання послуг - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та витрат.

Інформаційні послуги належать до безтоварних операцій і за своєю суттю є витратами на збут. Документами, що підтверджують фактичне отримання інформаційних послуг можуть бути акти приймання-передачі послуг або інші документи, що підтверджує фактичне надання (отримання) послуг, які повинні мати всі обов`язкові реквізити первинних документів, передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", звіти про надані послуги, про проведення певних досліджень, в яких мають бути викладені результати наданих послуг; а також бухгалтерські та статистичні документи, що підтверджують збільшення асортименту товарів, обсягу продажу, розміру доходу тощо.

Для врахування витрат на інформаційні послуги при обчисленні об`єкта оподаткування необхідне доведення безпосереднього зв`язку таких витрат з господарською діяльністю платника податків та підтвердження первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, які б засвідчували факт здійснення господарської операції.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення операцій з проведення інформаційних послуг, враховуючи специфіку таких послуг та договорів, що їх регламентують, Товариство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи, зокрема і ті, які посвідчують мету, об`єктивну необхідність, економічну доцільність отримання відповідних послуг, а також можливість проведення таких операцій контрагентами з урахуванням необхідного часу, місця, матеріальних ресурсів необхідних для надання таких послуг.

Судом встановлено, що у перевіряємому періоді позивач мав господарські взаємовідносини з контрагентами - постачальниками: ТОВ "Стс Проект", ТОВ "Торгактив", ТОВ "Бц Інвест", ТОВ "Релайн Інвест", ТОВ "Даймонд Сіті", ТОВ "Лігаторг", ТОВ "Апітрейдс", ТОВ "Міленкор", ТОВ "Івамар Трейд", ТОВ "Слобідський Хліб".

Так, між ТОВ "ПАМАК МАГ_НІТ" та ТОВ "Стс Проект" укладено договори про надання послуг по модернізації програмного забезпечення АІС "ПАМАК". ТОВ "Стс Проект" уклало з ТОВ "Торгактив" договір про відступлення права вимоги №60 до ТОВ "ПАМАК МАГ_НІТ".

Між позивачем (Замовник) та ТОВ "Релайн Інвест" (Виконавець) укладено ряд договорів про надання інформаційно - обчислювальної послуги по модернізації програмного забезпечення сайтів Замовника.

Між позивачем (Замовник) та ТОВ "Лігаторг" (Виконавець) укладено ряд договорів про надання інформаційно - обчислювальної послуги по модернізації програмного забезпечення сайтів Замовника.

Між позивачем (Замовник) та ТОВ "Бц Інвест" (Виконавець) укладено ряд договорів про надання інформаційно - обчислювальної послуги по модернізації програмного забезпечення сайтів Замовника.

Між позивачем (Замовник) та ТОВ "Апітрейдс" (Виконавець) укладено ряд договорів про надання інформаційно - обчислювальної послуги по модернізації програмного забезпечення сайтів Замовника.

Між ТОВ "ПАМАК МАГ_НІТ" (Замовник) та ТОВ "Міленкор" (Виконавець) укладено ряд договорів про надання інформаційно - обчислювальної послуги по модернізації програмного забезпечення сайтів Замовника.

Між позивачем (Замовник) та ТОВ "Івамар Трейд" (Виконавець) укладено договір про надання інформаційно - обчислювальної послуги з обробки даних сайтів Замовника. ТОВ "Івамар Трейд" уклало з ТОВ "ДОНЦ ТРЕЙД" договір про відступлення права вимоги №22 до ТОВ "ПАМАК МАГ_НІТ".

Судовим розглядом встановлено, що між ТОВ "ПАМАК МАГ_НІТ" (Замовник) та ТОВ "Даймонд Сіті" (Виконавець) укладено договір про надання інформаційно - обчислювальної послуги по модернізації програмного забезпечення сайтів Замовника.

Між позивачем (Замовник) та ТОВ "Слобідський Хліб" (Виконавець) укладено ряд договорів про надання послуг по модернізації АІС "ПАМАК".

На підтвердження виконання умов вищевказаних договорів позивачем надано акти здачі - приймання наданих послуг, протоколи погодження договірної ціни, рахунки фактури.

Проте, судом встановлено відсутність переліку послуг, які надавались згідно договорів про надання послуг по модернізації програмного забезпечення.

В чому саме полягала модернізація програмного забезпечення та інформаційно-обчислювальні послуги, які роботи виконувались та скільки часу витрачено на здійснення цих робіт, позивачем не зазначено ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції.

Для бухгалтерського обліку, що базується на безперервному документуванні всіх здійснюваних господарських операцій, первинні документи є документальними свідоцтвами, що підтверджують отримання послуг від постачальника. Такі документи у свою чергу є підставою для внесення записів до облікових бухгалтерських регістрів.

Надані позивачем первинні документи, зокрема акти прийому-передачі послуг, мають загальний характер, не конкретизують об`єму надання послуг, не містять інформації, яка б детально розкривала зміст наданих послуг, характеризувала б послуги як інформаційно-обчислювальні, калькуляцію визначення їх вартості, часові межі виконання тощо.

З наявних в матеріалах справи копій вищезазначених первинних документів вбачається, що останні оформлені без дотримання вимог ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Таким чином, колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції про те, що надані позивачем первинні документи не свідчать про економічну обґрунтованість витрат на здійснення господарських операцій. Встановлення законодавцем податкових преференцій має на меті стимулювання ділової активності учасників торгівельного обороту, що, в свою чергу, презумує здійснення господарських операцій, що є об`єктом оподаткування, з метою досягнення економічного ефекту (ділової мети), а не тільки з метою отримання податкової вигоди. Відсутність економічної доцільності господарських операцій, окрім як здійснення їх з метою отримання податкової вигоди у вигляді податкового кредиту, є підставою для зменшення в податковому обліку платника податку суми податкового кредиту.

Відповідність господарської операції діловій меті, про що може свідчити і економічна обґрунтованість витрат на її здійснення, є необхідною умовою для реалізації платником податку права на врахування цих витрат.

Крім того, з наданих позивачем документів не можливо встановити економічну доцільність замовлення послуг, їх суть, використання отриманих послуг в господарській діяльності підприємства, та який економічний ефект отримано від використання цих послуг .

Також, наявні в матеріалах справи акти здачі-приймання послуг не містять у своєму змісті інформацію про те, які саме інформаційні послуги надавались, яким чином виконувались, що не дає підстави вважати узгодженим порядок надання таких послуг.

Будь-яких документів на підтвердження спрямованості спірних послуг на досягнення конкретних цілей у діяльності платника не надано.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність зв`язку економічної діяльності позивача та економічної доцільності здійснення витрат.

Зокрема, позивачем під час перевірки перевіряючим не надано банківські виписки по розрахункам із ТОВ "Стс Проект" (податковий номер 38775672), ТОВ "Торгактив" (податковий номер 39454475), ТОВ "БЦ Інвест" (податковий номер 40372701), ТОВ "Релайн Інвест" (податковий номер 40474871), ТОВ "Даймнонд Сіті" (податковий номер 40450468), ТОВ "Лігаторг" (податковий номер 40819540), ТОВ "Апітрейдс" (податковий номер 40822930), ТОВ "Івамар Трейд" (податковий номер 41380072), ТОВ "Міленкор" (податковий номер 40401505), ТОВ "Слобідський Хліб" (податковий номер 40527671); рахунки - фактури на оплату послуг ТОВ "Даймнонд Сіті" (податковий номер 40450468), ТОВ "Лігаторг" (податковий номер 40819540), ТОВ "Апітрейдс" (податковий номер 40822930), ТОВ "Івамар Трейд" (податковий номер 41380072), ТОВ "Міленкор" (податковий номер 40401505), ТОВ "Слобідський Хліб" (податковий номер 40527671).

За правилами п.44.6 ст. 44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Враховуючи положення зазначеної норми, виписки, що були відсутні під час перевірки, не можуть слугувати належним та допустимим доказом по справі.

Отже, вищевказані первинні документи мають дефекти змісту та походження, котрі в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 2.4 Положення № 88 спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, а відтак, не є належними та допустимими доказами реальності вчинення господарських операцій.

Крім того, в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України, суд апеляційної інстанції враховує правову позицію Верховного Суду, зокрема, у постановах від 30.01.2018 року у справі №820/11856/13-а, у справі №821/2231/15, від 22.09.2015 року у справі №826/16369/13-а, що правові наслідки у вигляді виникнення права у покупця на формування відповідних сум виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Відповідно, якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Верховним Судом в ухвалі від 25.04.2018 у справі № 2а-18587/10/2670 висловлено правову позицію, що право на віднесення сум до складу витрат при обчисленні об`єкту оподаткування податку на прибуток та право на віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту виникають у разі здійснення господарських операцій, підтверджених відповідними розрахунковими платіжними та інші первинними документи, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. Факт відсутності, або невідповідності первинного документу, який посвідчує господарську операцію, встановленим вимогам, унеможливлює формування на його підставі витрат або податкового кредиту.

Відповідно до частини 6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 12.01.2016 року у справі за позовом Науково-виробничого приватного підприємства "Пласт" до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.2018 у справі № 826/16865/14.

Як встановлено судом першої інстанції та підтвердженого під час апеляційного розгляду справи, вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 31.05.2018, визнано винним ОСОБА_1 , директора ТОВ "Івамар Трейд", у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України.

Вказаним вироком суду встановлено факт того, що жодного відношення до фінансово-господарської діяльності ТОВ "Івамар Трейд" (код 41380072) ОСОБА_1 не мав, підприємство зареєстрував на своє ім`я на прохання невстановленої досудовим розслідуванням особи без мети здійснення господарської діяльності реєстраційних документів ТОВ "Івамар Трейд" (код 41380072) ОСОБА_1 не складав, лише підписував та передавав невстановленим досудовим розслідуванням особам. Жодних документів податкової та бухгалтерської звітності ТОВ "Івамар Трейд" (код 41380072) не складав та не підписував, до органів Державної фіскальної служби податкову звітність не подавав та нікого на це не уповноважував, жодних службових осіб ТОВ "Івамар Трейд" (код 41380072) не призначав. Жодні дії з поточними рахунками ТОВ "Івамар Трейд" (код 41380072) в банківських установах ОСОБА_1 не вчиняв. Ключами до систем дистанційного обслуговування рахунків "Клієнт-банк", печаткою ТОВ "Івамар Трейд (код 41380072) ОСОБА_1 ніколи не володів, к місцезнаходження йому не відоме.

Таким чином, ОСОБА_1 своїми умисними діями, які виразилися у пособництві фіктивному підприємництву, тобто сприянні у придбанні суб`єкта підприємницької діяльності з метою прикриття незаконної діяльності шляхом надання засобів та усунення перешкод, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205 КК України.

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Колегія суддів зауважує, що всі первинні документи, які надані позивачем до суду у підтвердження реальності господарських операцій із ТОВ "Івамар Трейд" підписані саме ОСОБА_1 , а тому не можуть бути прийняті судом як належним доказ підтвердження реальності правочину.

Враховуючи вказані обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про не підтвердження реальності господарських операцій між позивачем та ТОВ "Івамар Трейд".

Крім зазначеного, що матеріали справи містять протокол допиту свідка про наявність кримінального провадження №0000058 за ч. 1 ст. 205 КК України по ТОВ "Слобідський хліб", в межах якого допитано засновника ТОВ "Слобідський хліб" громадянина ОСОБА_2 , з якого встановлено, що зареєстрував на себе ТОВ "Слобідський хліб" () за грошову винагороду; статутний фонд не формував; директора не призначав; будь-якої діяльності від імені підприємства не здійснював.

Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами по справі економічну необхідність укладення правочинів з ТОВ "Слобідський хліб".

Згідно зі ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши наявні в матеріалах справи первинні документи та оцінюючи подані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності у відповідності до ст.ст. 73-76 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що господарські операції позивача у перевіряємий період із зазначеними контрагентами не мали реального характеру, та, як наслідок, вважає підтвердженим порушення позивачем пп. "а"п.198.1, абзаців першого та другого пп.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту всього в сумі 801500,00 грн., в тому числі за грудень 2015 року на суму ПДВ 120000,00 грн., січень 2016 року на суму ПДВ 57000,00 грн., за травень 2016 року на суму ПДВ 29000,00 грн., червень 2016 року на суму ПДВ 68000,00 грн., липень 2016 року на суму ПДВ 22500,00 грн., серпень 2016 року на суму ПДВ 164500,00 грн., вересень 2016 року на суму ПДВ 65000,00 грн., жовтень 2016 року на суму ПДВ 18500,00 грн., грудень 2016 року на суму ПДВ 158000,00 грн., травень 2017 року на суму ПДВ 18000,00 грн., вересень 2017 року на суму ПДВ 23000,00 грн., листопад 2016 року на суму ПДВ 13000,00 грн., жовтень 2017 року на суму ПДВ 45000,00 грн., в результаті чого: занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 788896,00 грн., в тому числі за грудень 2015 року на суму ПДВ 120000,00 грн., січень 2016 року на суму ПДВ 57000,00 грн., за травень 2016 на суму ПДВ 29000,00 грн., червень 2016 року на суму ПДВ 68000,00 грн., липень 2016 року на суму ПДВ 22500,00 грн., серпень 2016 року на суму ПДВ 164500,00 грн., вересень 2016 року на суму ПДВ 65000,00 грн., жовтень 2016 року на суму 18500,00 грн., грудень 2016 року на суму ПДВ 158000,00 грн., травень 2017 року на суму ПДВ 18000,00 грн., вересень 2017 року на суму ПДВ 10396,00 грн., листопад 2016 року на суму ПДВ 13000,00 грн., жовтень 2017 року на суму ПДВ 45000,00 грн.; завищення від`ємного значення податку на додану вартість за вересень 2017 року на суму ПДВ 12604,00 грн.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень - рішень від 21.09.2018 року №3, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 986120,00 грн., з яких: грошове зобов`язання -788896 грн., штрафні (фінансові) санкції 197224 грн. та №3, яким встановлено завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 12604 грн., діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, з дотриманням вимог ч.3 ст.2 КАС України, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно та розсудливо.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, надано належні докази на обґрунтування правомірності винесення відносно ТОВ "Памак Маг_ніт" податкових повідомлень-рішень від 21.09.2018 року №3, №3.

Доводи апеляційної скарги про те, що підприємство не отримувало рішення ДФС України від 13.12.2018 року колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказане рішення надано позивачем до матеріалів справи (т.1 а.с. 123-128).

Доводи апеляційної скарги про те, що технічне завдання щодо проведених робіт надавалося виконавцю засобами телефонного зв`язку та Інтернету, оскільки завдання містить об`ємний обсяг робіт і потребує постійної коректировки під час її виконання, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки вказаний метод фіксування технічного завдання не може бути врахованний відповідаччем в силу абз. 11 ст. 1 та ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість висновків акту перевірки та відсутності підстав для скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Памак Маг_ніт" залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.05.2019 року по справі № 520/11821/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)О.І. Сіренко
Судді(підпис) (підпис) А.П. Бенедик М.І. Гуцал
Повний текст постанови складено 09.08.2019 року