Справа № 260/1013/19
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2019-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

про закриття провадження у справі

13 серпня 2019 рокум. Ужгород№ 260/1013/19

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Гаврилка С.Є.,

з участю секретаря судового засідання - Кубічек Н.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 - не з`явився;

за участі представника позивача: ОСОБА_2 ;

відповідач: Ужгородський міський відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області - представник - Мигович Михайло Михайлович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Ужгородського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про зобов`язання зняти арешт,-

ВСТАНОВИВ:

16 липня 2019 року до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовною заявою звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в особі представника - адвоката Щербань Олександра Васильовича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Ужгородського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Заньковецької, 10, ), якою просив суд: "1. Адміністративний позов задовільнити; 2. Зобов`язати Ужгородський міський відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області зняти арешт з усього належного ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 майна, в тому числі з квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 липня 2019 року дану позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2019 року було прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі.

08 серпня 2019 року на адресу Закарпатського окружного адміністративного суду надійшло клопотання представника відповідача, відповідно до якого останній просив закрити провадження у даній справі. Клопотання мотивоване тим, що на виконанні Ужгородського МВ ДВС стосовно ОСОБА_3 перебували виконавчі провадження: АСВП № 16960972 та АСВП № 19480357 з виконання виконавчого листа № 2-2159 від 05 листопада 2009 року, виданого Замостянським районним судом м. Вінниці про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ "Райфайзен Банк Аваль" заборгованості в розмірі 24681,69 грн.. А тому, представник вказує, що звернення до адміністративного суду з даним позовом є помилковим, оскільки дана справа підсудна місцевому загальному суду, яким було видано виконавчий документ (а.с. 35).

У судовому засіданні представник відповідача підтримав вказане клопотання, просив задовольнити його та закрити провадження у справі.

В судовому засіданні представник позивача заперечив проти задоволення клопотання просив відмовити у його задоволенні. Одночасно пояснив, що підставою для виникнення обтяження на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_3 , власником якого є ОСОБА_1 , є саме звернення стягнення на вказане нерухоме майно з виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці, яким було стягнено з ОСОБА_1 на користь ВАТ "Райфайзен Банк Аваль" заборгованості в розмірі 24681,69 грн..

Розглянувши подані сторонами докази, заслухавши сторони та їх представників, всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення клопотання за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до статті 4 частини 1 пункту 2 абзацу 2 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно статті 4 частини 1 пункт 7 КАС України під суб`єктом владних повноважень розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Так, згідно з статтею 19 частиною 1 пунктом 1 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору.

Разом з тим участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак, як вже зазначалося, не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим.

За правилами статті 19 частини 1 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

У відповідності до статті 74 частини 1 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

Такі ж висновки викладені у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року за № 3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" (із змінами та доповненнями).

Натомість, як зазначалось вище, згідно з правилами адміністративного судочинства щодо особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за статтею 287 частиною 1 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження", згідно із статтею 74 її частиною 1 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Водночас статтею 74 частиною 2 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З наведених норм права вбачається, що Законом України "Про виконавче провадження" встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Зі змісту законодавчих приписів статті 19 частини 1 КАС України та статті 74 частини 1 Закону України "Про виконавче провадження" судом резюмується, що якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Судом встановлено, що позивач звертаючись до Закарпатського окружного адміністративного суду просить зобов`язати Ужгородський міський відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області зняти арешт з усього належного ОСОБА_1 , майна, в тому числі з квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

Судом встановлено, що заочним рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці, від 15 вересня 2009 року у справі № 2-2159 стягнуто солідарно, зокрема з ОСОБА_3 заборгованість по кредиту на користь ВАТ "Райфайзен Банк Аваль" (а.с.а.с. 51, 52).

Згідно із довідкою з АСВП "ВП-спецрозділ" на підставі виконавчого листа від 05 листопада 2009 року № 2-2159 виданого Замостянським районним судом м. Вінниці, 29 січня 2010 року Ужгородським МВ ДВС було відкрито виконавче провадження № 16960972 зі стягнення солідарно, зокрема з ОСОБА_1 на користь ВАТ "Райфайзен Банк Аваль" заборгованості в розмірі 24681,69 грн.. В рамках даного виконавчого провадження 16 лютого 2010 року було прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони відчуження (а.с.а.с. 38, 39).

Згідно із довідкою з АСВП "ВП-спецрозділ" на підставі виконавчого листа від 05 листопада 2009 року № 2-2159 виданого Замостянським районним судом м. Вінниці, 31 травня 2010 року Ужгородським МВ ДВС було відкрито виконавче провадження № 19480357 зі стягнення солідарно, зокрема з ОСОБА_1 на користь ВАТ "Райфайзен Банк Аваль" заборгованості в розмірі 24681,69 грн.. В рамках даного виконавчого провадження 06 жовтня 2010 року було прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони відчуження (а.с.а.с. 40, 41).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкту на підставі постанови міського відділу ДВС МРУЮ № 19480357 від 06 жовтня 2010 року внесено запис № 31718711 про державну реєстрацію обтяження, арешт нерухомого майна належного ОСОБА_1 , що знаходить за адресою АДРЕСА_3 (а.с.а.с. 43-48).

Разом з тим, відповідно до постанови головного державного виконавця Ужгородського міського відділу ДВС МРУЮ від 07 лютого 2011 року № 24244749 було відкрито виконавче провадження з виконання постанови ВДАІ та АТІ з обслуговування УДАІ № АВ 219215 від 16 листопада 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 520 грн. (а.с. 37).

У відповідності до Розпорядження № 24244749, 29 травня 2019 року ОСОБА_1 було сплачено на рахунок з обліку депозитних сум Ужгородського МВ ДВС ГУТУЮ в Закарпатській області 672 грн., з яких 520 грн. борг згідно постанови ВДАІ та АТІ з обслуговування УДАІ № АВ 219215 від 16 листопада 2010 року, 52 грн. виконавчого збору та 100 грн. витрат виконавчого провадження (а.с. 50).

Таким чином, судом встановлено, що у даній справі ОСОБА_1 оскаржуються дії відповідача щодо накладення арешту (не зняття арешту) на належне йому нерухоме майно під час виконання виконавчого листа № 2-2159, який видано Замостянським районним судом м. Вінниці 05 листопада 2009 року у цивільній справі № 2-2159 про стягнення суми заборгованості на користь ВАТ "Райфайзен Банк Аваль", про що наголосив у судовому засіданні представник позивача.

Згідно статті 447 частини 1 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 448 частиною 1 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Таким чином, оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби, вчинених під час виконання рішень загальних судів, постановлених в порядку цивільного судочинства, не можуть розглядатися за правилами Кодексу адміністративного судочинства України. У зв`язку з цим суд резюмує, що даний спір в цій частині підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства місцевим загальним судом.

Дослідивши та проаналізувавши наявні у справі матеріали, оцінивши їх з урахуванням наведених вище норм права, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини хоч і стосуються рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця, проте саме щодо виконання судового рішення на підставі виконавчого документу, виданого загальним судом у порядку цивільного судочинства, якому і належить розглядати скаргу сторони виконавчого провадження.

Враховуючи вищенаведене, справа за позовом ОСОБА_1 про зобов`язання зняти арешт не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби, вчинених під час виконання рішень загальних судів, постановлених в порядку цивільного судочинства підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Про правильність такого підходу щодо розмежування юрисдикції свідчить й позиція великої Палати Верховного суду, що висловлена, зокрема, у справі № 921/16/14-г/15|12-93гс18.

Відповідно до статті 238 частини 1 пункту 1 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, з врахуванням суті спірних правовідносин, суд вважає що даний позов не належить до розгляду за правилами адміністративного судочинства та у відповідності до статті 238 частини 1 пункту 1 КАС України необхідно закрити провадження у справі та роз`яснити позивачу, що за захистом своїх прав йому слід звертатися до суду цивільної юрисдикції.

Керуючись статтями 238, 239, 248 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника Ужгородського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про закриття провадження в адміністративній справі - задовольнити.

Провадження у справі № 260/1013/19 за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Ужгородського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про зобов`язання зняти арешт - закрити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено КАС України. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями). Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України (пункт 15.5)).

СуддяС.Є. Гаврилко