Справа № 160/4129/19
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
18 липня 2019 року Справа № 160/4129/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді:Ількова В.В.,
при секретарі судового засідання:Мартіросян Г.А.,
представника позивача: представників відповідача: Прокурора: Коваленко Д.П., Кудлач І.П., Нагорного Б.В., Комарова М.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро заяву Прокуратури Дніпропетровської області про вступ у розгляд адміністративної справи №160/4129/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення,-

ВСТАНОВИВ:
У травні 2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, в якому позивач просить суд:
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 07.05.2019 року вказана справа була розподілена судді Ількову В.В.
Ухвалою суду від 08.05.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху.
Позивам в строк, визначений в ухвалі суду від 08.05.2019 року були усунуті недоліки позовної заяви.
Ухвалою суду 20.05.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 160/4129/19 та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження, з призначенням підготовчого судового засідання на 05.06.2019 року.
Ухвалою суду від 05.06.2019 року зупинено провадження в адміністративній справі № 160/4129/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення, для надання часу для примирення сторін до 26.06.2019 року.
Ухвалою суду від 26.06.2019 року поновлено провадження у адміністративній справі № 160/4129/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення та призначено розгляд справи на 26.06.2019 року.
Ухвалою суду від 26.06.2019 року у задоволенні клопотання представника Дніпровської міської ради - Капшук І.О. про залучення Дніпровської міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача у адміністративній справі №160/4129/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення, було відмовлено.
26.06.2019 року по справі оголошено перерву у підготовчому засіданні, наступне підготовче засідання призначено на 18.07.2019 року.
18.07.2019 року до суду надійшла заява про вступ у розгляд справи від Прокуратури Дніпропетровської області.
Представник позивача проти вказаної заяви заперечував, просив відмовити у її задоволенні.
Представники відповідача підтримали заяву про залучення прокуратури до участі у справі, просили задовольнити.
Заслухавши доводи представників сторін, ознайомившись із матеріалами адміністративної справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви, виходячи з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 43 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).
Згідно із ч. 3, 4 ст. 53 КАС, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Таким чином, прокурор у визначених Законом випадках має право на представництво інтересів держави або конкретної особи (громадянина України, іноземця або особи без громадянства), якщо таке представництво належним чином обґрунтоване.
Підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Положення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України Про прокуратуру від 14.10.2014 року № 1697-VII.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття інтерес держави.
У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття інтереси держави висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).
Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України Про прокуратуру дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:
- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;
- у разі відсутності такого органу.
Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу.
Підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.
Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
Отже, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
Саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо.
У такому разі, прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо).
Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.12.2018 року у справі №922/901/17.
У цій справі повноваження на здійснення контролю за дотриманням законодавства у сфері державної податкової політики покладено на орган Головного управляння ДФС у Дніпропетровській області, який є відповідачем у справі.
Отже, прокурором не доведено, що захист інтересів держави у сфері державної податкової політики не здійснює або не належним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.
Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності.
У рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 року № 1604 (2003) Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.
Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах, не може тлумачитися розширено.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.04.2019 року у справі № 923/560/18.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що прокурором не обґрунтовано, в чому полягає інтерес держави, чим він порушений, а також в чому полягає нездійснення або неналежним чином здійснення органом державної влади захисту інтересів держави, враховуючи, що у судовому засіданні присутні представники відповідача Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, щодо представництва у суді законних інтересів якого звернувся прокурор.
Крім того, слід зазначити, що посилання прокурора на представництво інтересів у справах, які перебувають у провадженні Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська, де предметом спору є правомірність укладення правочинів купівлі-продажу того ж нерухомого майна, за які ОСОБА_2 податковим органом було нараховано податкові зобов`язання, не є передбаченою законом підставою для вступу у справу №160/4129/19.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заява Прокуратури Дніпропетровської області про вступ у справу №160/4129/19 є не обґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 53, 54, 241-245, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні заяви Прокуратури Дніпропетровської області про вступ у розгляд адміністративної справи №160/4129/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення - відмовити.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ОКПП НОМЕР_1 ).
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала за наслідками розгляду питання про вступ у розгляд справи не оскаржується. Заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.

Повний текст ухвали складений 18 липня 2019 року.

Суддя В.В Ільков