Справа № 826/15659/18
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2019-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 серпня 2019 року № 826/15659/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "СОЛДІ І КО"

до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби

про визнання протиправною та скасування податкової консультації, зобов`язання

вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СОЛДІ І КО» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправною та скасування податкової консультації, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 серпня 2018 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оформлена листом № 3768/ІПК/28-10-01-03-11 від 30.08.2018 року податкова консультація Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби суперечить нормам Податкового кодексу України.

Відповідач у письмовому відзиві на позов заперечує щодо задоволення позовних вимог, вказує на відсутність у зверненні позивача про отримання податкової консультації посилань на конкретні норми податкового законодавства та наголошує на наявності обов`язку у позивача щодо сплати земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що не вважав себе платником земельного податку через відсутність реєстрації прав на земельну ділянку під будинком, що і стало підставою для звернення до відповідача для отримання податкової консультації. Крім того, позивач вказує на відсутність у наданій податковій консультації відповідей на поставлені в зверненні питання.

Відповідачем було подано заперечення на відповідь на відзив, у якому він висловив аналогічну правову позицію представлену у відзиві на позов.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

03.07.2006 року Приватним акціонерним товариством «СОЛДІ І КО» на підставі договору купівлі-продажу об`єкта права комунальної власності було придбано нежитлове приміщення ХVІІ цоколю та першого поверху літ. А-13, загальною площею 577, 4 м2 за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, бульвар Центральний, будинок 23 .

За умовами договору купівлі-продажу разом з приміщеннями до позивача перейшло право на земельну ділянку площею 268,42 м2 по бульвару Центральному, 23 в м. Запоріжжя.

03.08.2018 року Приватне акціонерне товариство «СОЛДІ І КО» звернулось до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби із зверненням на отримання індивідуальної податкової консультації в письмовій формі, з таких питань:

- Чи є ПАТ «СОЛДІ І КО» (ідентифікаційний код 23162981) платником земельного податку у випадку, якщо воно є власником нерухомого майна - нежитлового приміщення ХVІІ цоколю та першого поверху літ. А-13, загальною площею 577,4 м2 за адресою: Запорізька обл., м. Запоріжжя, бульвар Центральний, будинок 23 ( багатоквартирний будинок), що розташоване на земельній ділянці площею 268,42 м2 по бульвару Центральному, 23 в місті Запоріжжя права на яку у ПАТ «СОЛДІ І КО» не оформлені?

- Чи повинно ПАТ «СОЛДІ І КО» (ідентифікаційний код 23162981) сплачувати земельний податок у випадку ,якщо воно є власником нерухомого майна - нежитлового приміщення ХVІІ цоколю та першого поверху літ. А-13, загальною площею 577,4 м2 за адресою: Запорізька обл., м. Запоріжжя, бульвар Центральний, будинок 23 ( багатоквартирний будинок ) , що розташоване на земельній ділянці площею 268,42 м2 по бульвару Центральному, 23 в місті Запоріжжя права на яку у ПАТ «СОЛДІ І КО» не оформлені?

За результатом розгляду звернення, відповідачем надано податкову консультацію № 3768/ІПК/28-10-01-03-11 від 30.08.2018 року в якій, крім посилань на законодавство, зазначено лише, що використання земельних ділянок без належного оформлення прав є порушенням норм земельного законодавства.

Не погоджуючись із податковою консультацією, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК).

Згідно з пп. 14.1.172 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України індивідуальна податкова консультація - це роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.

Відповідно до п. 52.2. ст. 52 ПК індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

За вибором платника податків індивідуальна податкова консультація надається в усній або письмовій формі. Індивідуальна податкова консультація, надана в письмовій формі, обов`язково повинна містити назву - податкова консультація, реєстраційний номер в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій, опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства.

Відповідно до пункту 52.4. ПК Індивідуальні податкові консультації надаються:

- в усній формі - контролюючими органами та державними податковими інспекціями;

- у письмовій формі - контролюючими органами в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональними територіальними органами, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.

Індивідуальна податкова консультація, надана в письмовій формі, підлягає реєстрації в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій та розміщенню на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, без зазначення найменування (прізвища, ім`я, по батькові) платника податків, коду згідно з ЄДРПОУ (реєстраційного номера облікової картки) та його податкової адреси.

Доступ до зазначених даних єдиної бази та офіційного веб-сайту є безоплатним та вільним. Порядок ведення та форма єдиної бази індивідуальних податкових консультацій визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Контролюючий орган в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональний територіальний орган зобов`язаний надіслати центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, індивідуальну податкову консультацію протягом 15 календарних днів, що настають за днем отримання звернення платника податків на отримання індивідуальної податкової консультації, для розгляду питання про внесення відомостей про таку консультацію до єдиного реєстру індивідуальних податкових консультацій, про що повідомляє платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, отримавши індивідуальну податкову консультацію від контролюючого органу, який йому підпорядковується, протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання такої консультації, але не більше 35 календарних днів, що настають за днем отримання контролюючим органом відповідного звернення платників податків, приймає одне із таких рішень:

про внесення відомостей про індивідуальну податкову консультацію до єдиного реєстру індивідуальних податкових консультацій, про що повідомляє протягом одного робочого дня з моменту прийняття рішення контролюючий орган, який йому підпорядковується;

про відмову у внесенні відомостей до єдиного реєстру індивідуальних податкових консультацій, з одночасним наданням платнику податків від свого імені індивідуальної податкової консультації та внесенням відомостей про таку консультацію до зазначеного реєстру, про що повідомляє протягом одного робочого дня з моменту прийняття рішення контролюючий орган, який йому підпорядковується, та платника податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Наслідком застосування податкової консультації згідно п. 53.1 ст. 53 Податкового кодексу України є те, що платника податку не може бути притягнуто до відповідальності, якщо він діяв відповідно до податкової консультації, наданої йому у письмовій або електронній формі, зокрема, на підставі того, що у майбутньому така податкова консультація була змінена або скасована.

Відповідно до п. 53.3 ст. 53 Податкового кодексу України, платник податків може оскаржити до суду як правовий акт індивідуальної дії податкову консультацію контролюючого органу, викладену в письмовій або електронній формі, яка, на думку такого платника податків, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору. Визнання судом такої податкової консультації недійсною є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Статтею 53 Податкового кодексу України не передбачено визнання судом податкової консультації недійсною, яка на думку платника податків, не містить конкретної відповіді на поставлене питання. Дана норма передбачає визнання судом податкової консультації недійсною лише в тому випадку, якщо податкова консультація суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору, що позивачем в судовому засіданні доведено не було.

Дані висновки суду відповідають правовій позиції Вищого адміністративного суду України, наведеній в ухвалах по справі № К/800/18590/15 від 06.04.2016 року, № К/800/13985/15 від 23.03.2016 року та № К/800/9444/15 від 02.03.2016 року.

Приписами статті 120 Земельного кодексу України закріплено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Нормою п. 287.8. ПК України встановлено, що власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Тобто, власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно, сплата земельного податку здійснюється з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території.

Тому, незважаючи на те, що позивач не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою під належним йому на праві власності нежитловим приміщенням у багатоквартирному житловому будинку, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК України, обов`язок зі сплати земельного податку виник у позивача з дати державної реєстрації права власності на таке нерухоме майно, який виникає незалежно від оформлення прав на земельну ділянку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до частини 2 статті 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи, що норми податкового законодавства визначають наявність у власника нежитлових приміщень у багатоповерхових будинках обов`язку щодо сплати земельного податку, незалежно від проведення державної реєстрації прав на земельну ділянку, що знаходиться під нежитловим приміщенням та відсутність у податковій консультації суперечливості нормам або змісту відповідного податку, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, проаналізувавши всі обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у зв`язку із відмовою у задоволенні позову не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 6-11, 73-77, 79, 90, 139, 241 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «СОЛДІ 1 КО» (04073, м. Київ, вулиця Сирецька, 28/2, ,) відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко