Справа № 160/4968/19
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2019-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2019 року Справа № 160/4968/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Юхно І.В, розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
30.05.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у перерахунку пенсії по стажу;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу роботи період роботи з 17.02.1992 р. по 29.07.1992 р. на шахті «Суходільська-Східна» ПО «Краснодонвугілля» учнем машиніста підземних установок з повним робочим днем у шахті та гірничим робітником з повним робочим днем у шахті та з 19.10.1992 р. по 30.10.1993 р. на шахті «Молодогвардійська» ПО «Краснодонвугілля» підземним гірничим робітником з повним робочим днем;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії по стажу з урахуванням довідок № 4682 від 18.06.2018 року, № 4683 від 18.06.2018 та № 4685 від 18.06.2018 р. виданих закритим акціонерним товариством «Внешнеторгсервіс» Луганської Народної Республіки згідно ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» відповідно до заяви про перерахунок пенсії від 12.03.2019 року та виплатити пенсію після проведеного перерахунку.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив наступне:
- позивач - ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, з 10.11.2018 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пільгову пенсію на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- під час призначення пенсії позивачу відповідачем не враховано до пільгового стажу періоди роботи на шахті «Суходільська-Східна» ПО «Красновугілля» з 17.02.1992 року по 29.07.1992 року та на шахті «Мологвардійська» ПО «Красновугілля» з 19.10.1992 року по 30.10.1993 року;
- з метою здійснення перерахунку пенсії за віком призначеної на пільгових умовах, у відповідності до положень статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», з урахуванням не врахованого стажу, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області з відповідною письмовою заявою;
- для здійснення перерахунку позивачем відповідачу надані довідки про підтвердження пільгового стажу для призначення пенсії при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №4682 від 18.06.2018 року, №4683 від 18.06.2018 року та №4685 від 18.06.2018 року, які видані закритим акціонерним товариством «Внешнеторгсервіс» Луганської Народної Республіки;
- листом від 18.03.2019 року №66/03/22-19 відповідачем повідомлено позивача про відмову в здійсненні перерахунку пенсійного забезпечення з урахуванням зазначеного пільгового стажу роботи. Свою позицію суб`єкт владних повноважень обґрунтував тим, що, так як довідки про підтвердження пільгового стажу для призначення пенсії при відсутності трудової книжки або відповідних записів видані організацією, яка знаходиться на тимчасово окупованій території, то останні є недійсними;
- позивач не погоджується з позицією відповідача та зазначає, що має право на перерахунок призначеної пенсії за віком на пільгових умовах, так як пільговий стаж останнього підтверджений відповідними записами в трудовій книжці та довідками про підтвердження пільгового стажу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду 31 травня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (викликом) учасників справи, відповідно до п.2 ч.1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України.
18.06.2019 року, на виконання вимог вищезазначеної ухвали, відповідачем, засобами електронного зв`язку, поданий відзив на позовну заяву за вх.4096-ел, в якому останній щодо задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі.
Обґрунтовуючи свою позицію відповідач зазначає наступне:
- позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, як внутрішньо перемішена особа та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- 12.03.2019 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області позивачем подана заява про проведення перерахунку пенсійного забезпечення відповідно до вимог ч. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням пільгового стажу за Списком №1 на шахті «Суходільська-Східна» ПО «Красновугілля» з 17.02.1992 року по 29.07.1992 року та на шахті «Мологвардійська» ПО «Красновугілля» з 19.10.1992 року по 30.10.1993 року;
- 18.03.2019 року ОСОБА_1 відмовлено в здійсненні перерахунку пенсійного забезпечення, про що останньому повідомлено листом №66/03/22-19;
- в даному листі відповідач зазначив, що довідки, які уточнюють пільговий характер роботи, видані ЗАТ «Вишнеторгсервіс» ЛНР, яке не є правонаступником шахти «Суходільська-Східна» ПО «Красновугілля» та шахти «Мологвардійська» ПО «Красновугілля», при цьому останнє розташовано на непідконтрольній українській владі території, отже, періоди роботи на шахті «Суходільська-Східна» ПО «Красновугілля» з 17.02.1992 року по 29.07.1992 року та на шахті «Мологвардійська» ПО «Красновугілля» з 19.10.1992 року по 30.10.1993 року зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, згідно з ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не має законних підстав;
- до пільгового стажу роботи відповідачем зараховані періоди роботи позивача з 19.04.2005 року по 13.03.2017 року, на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу, що містяться в реєстрі застрахованих осіб ДРЗДСС ПФУ;
- з урахуванням зазначеного, страховий стаж ОСОБА_1 станом на 31.12.2018 року складає 37 років 08 місяців 2 дні, в тому числі пільговий стаж за Списком №1 станом на 31.12.2018 року - 12 років 2 місяці 12 днів, що недостатньо для перерахунку пенсії, згідно ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Відповідно до відомостей, які містяться в копії пенсійної справи, з 10.11.2018 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1.
Згідно з ІКІС ПФУ: підсистеми призначення та виплати пенсії за зверненням ОСОБА_1 від 23.01.2019 року при здійсненні нарахування зазначеної пенсії відповідачем не були враховані до пільгового стажу позивача такі періоди роботи: на шахті «Суходільська-Східна» ПО «Краснодонвугілля» з 17.02.1992 року по 29.07.1992 року та на шахті «Малогвардійська» ПО «Краснодонвугілля» з 19.10.1992 року по 30.10.1993 року, що вбачається з копії пенсійної справи.
12 березня 2019 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про здійснення перерахунку раніше призначеного пенсійного забезпечення, згідно з положеннями ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», при цьому, позивач просив зарахувати до пільгового стажу не враховані раніше періоди роботи.
До вказаної заяви позивачем були долучені довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній №4682 від 18.06.2018 року, №4683 від 18.06.2018 року, №4685 від 18.06.2018 року, які видані закритим акціонерним товариством «Вишнеторгсервіс» Луганської Народної Республіки з тексту яких вбачається, що не враховані періоди роботи належать до зарахування до пільгового стажу роботи за Списком №1.
18 березня 2019 року відділом з питань призначення та перерахунків пенсій №18 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області направлено на адресу позивача лист №66/03/22-19, з тексту якого вбачалось, що ОСОБА_1 відмовлено у здійсненні перерахунку раніше призначеної пільгової пенсії за віком.
В обґрунтування даної відмови відповідач зазначив, що періоди роботи з 17.02.1992 року по 29.07.1992 року на шахті «Суходільська-Східна» ПО «Красновугілля» та з 19.10.1992 року по 30.10.1993 року на шахті «Мологвардійська» ПО «Красновугілля» не має законних підстав для зарахування до пільгового стажу, так як надані довідки для підтвердження вказаного стажу №4682 від 18.06.2018 року, №4683 від 18.06.2018 року та №4685 від 18.06.2018 року видані закритим акціонерним товариством «Внешнеторгсервіс» Луганської Народної Республіки, яке не є правонаступником зазначених підприємств та розташоване на непідконтрольній українській владі території.
Відповідач визначив, що загальний трудовий стаж позивача становить - 37 років 08 місяців 2 дні, з якого до пільгового були зараховані періоди роботи з 19.04.2005 року по 13.03.2017 року, де останній працює по теперішній час. Отже, відповідно до положень ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пільговий стаж ОСОБА_1 станом на 31.12.2018 року - становить 12 років 2 місяці 12 днів, що недостатньо для здійснення перерахунку пенсії на пільгових умовах, відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».
Не погоджуючись із відмовою в здійсненні перерахунку пенсії на пільгових умовах, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
За приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, прийнятий 9 липня 2003 року (далі - Закон №1058-IV).
Згідно з ч.3 ст.4 Закону №1058-IV, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.
Відповідно до змісту ст. 5 Закону №1058-IV, то цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.
Приписами статті 8 Закону №1058-IV передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно з частини 1 статті 114 Закону №1058-IV, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Приписи пункту 1 частини 2 цієї статті визначають, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Відповідно до частини 3 ст. 114 Закону №1058-IV, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.
За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.
Аналогічні приписи містяться в п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII, який прийнятий 5 листопада 1991 року.
Визначення престижності шахтарської праці, надання додаткових гарантій у виплаті та підвищенні заробітної плати і розв`язанні соціально-побутових проблем шахтарів визначає Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці» №345-VI, прийнятий 2 вересня 2008 року (далі - Закон №345-VI).
Згідно з статті 8 Закону №345-VI, мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
З відомостей, які містяться в копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 25.09.1986 року встановлено, що останній, зокрема, працював:
- на шахті «Суходільська-Східна» ПО «Краснодонвугілля»:
- 17.02.1992 року прийнятий учнем машиніста підземних установок з повним робочим днем на підземних роботах на ділянку №3 по видобутку вугілля (наказ №118 від 05.02.1992 року);
- 08.04.1992 року переведений гірником з повним робочим днем на підземних роботах на ділянку № 3 по видобутку вугілля (наказ №177 );
- 29.07.1992 року звільнений відповідно до ст.38 КЗпП України за власним бажанням (запис №608 від 31.07.1992 року);
- 19.10.1992 року прийнятий гірником з повним робочим днем на підземних роботах на шахту «Молодогвардійська» ПО «Краснодонвугілля» (наказ №420 від 13.10.1992 року);
- 30.10.1993 року звільнений за власним бажанням, відповідно до ст.38 КЗпП України (наказ №458 від 01.11.1993 року).
В підтвердження наявності пільгового стажу за Списком №1 позивачем надані до управління довідки, які видані закритим акціонерним товариством «Внешнеторгсервіс» Луганської Народної Республіки:
- №4682 від 18.06.2018 року, з якої вбачається, що в період з 17.02.1992 року по 01.03.1992 року позивач працював на шахті «Суходільська-Східна» ПО «Краснодонвугілля» та обіймав посаду учня гірника підземного-машиніста підземних устаткувань по видобутку вугілля №3 з повним робочим днем під землею (Постанова Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26.01.1991 року, Список №1 розділ 1 підрозділ 1010100а);
- №4683 від 18.06.2918 року, з якої вбачається, що в період з 14.05.1992 року по 31.07.1992 року позивач працював на шахті «Суходільська-Східна» ПО «Краснодонвугілля» та обіймав посаду гірника підземних ділянок по видобутку вугілля №3 з повним робочим днем під землею (Постанова Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26.01.1991 року, Список №1 розділ 1 підрозділ 1010100а);
- №4685 від 18.06.2018 року, з якої вбачається, що позивач в період з 19.10.1992 року по 30.10.1993 року працював на шахті «Малогвардійська» ПО «Краснодонвугілля» та обіймав посаду гірник підземних ділянок по видобутку вугілля №5 з повним робочим днем під землею (Постанова Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26.01.1991 року, Список №1 розділ 1 підрозділ 1010100а).
Згідно зі ст. 48 Кодексу законів про працю України та ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Аналогічна позиція висловлена в постанові Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637), де регламентовано порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Списком №1 виробництв, цехів, професій і посад на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах, затверджений Постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173, визначено, що до гірничих робіт відносяться видобуток вугілля, руди, сланцю, нафти, озокериту, газу, графіту, слюди, солі та інших рудних і нерудних копалин підземним способом. Будівництво шахт і копалень. Будівництво метрополітенів та інших підземних споруд.
Постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року №10 затверджений Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком (по старості) на пільгових умовах.
Відповідно до пункту «а» частини 1 розділу І зазначеної постанови, всі робітники, зайняті повний робочий день на підземних роботах в шахтах, рудниках і на копальнях з видобутку корисних копалин; в геологорозвідці; на дренажних штатах; на будівництві шахт, рудників, копалень відносяться до гірничих робіт.
З матеріалів справи вбачається, відповідно до наданих пільгових довідок позивача, професія останнього має класифікацію 1010100а, що відповідає пункту «а» частини 1 розділу І «гірничі роботи» Списку №1.
Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком подаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або записів в ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або записів в ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 20 Порядку №637 в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Суд зазначає, що вищенаведені норми встановлюють виключний пріоритет трудової книжки перед іншими документами для визначення пільгового стажу.
З матеріалів справи вбачається, що основною підставою для відмови в зарахуванні спірних періодів до пільгового стажу за Списком №1 відповідач зазначив, що надані довідки, що підтверджують наявність пільгового стажу №4682 від 18.06.2018 року, №4683 від 18.06.2918 року, №4685 від 18.06.2018 року, видані Закритим акціонерним товариством «Внешнеторгсервіс» Луганської Народної Республіки, яке розташоване на непідконтрольний території українській владі.
Проте, з огляду на наведені вище норми законодавства, зазначені пільгові довідки не є вирішальними документами для визначення стажу позивача на підземних роботах. Записів в трудовій книжці для цього повністю достатньо, оскільки в трудовій книжці зазначені періоди роботи, назви професій, а також відсутні зазначення щодо виконання неповний робочий день.
При цьому, та обставина, що підприємство, яке видало уточнюючі довідки про пільговий характер роботи позивача, знаходиться на непідконтрольній українській владі території, у зв`язку з чим, відповідач не має можливості перевірити достовірності видачі цих довідок, не спростовує наявність в останнього пільгового стажу, що дає йому право на перерахунок раніше призначеної пенсії на пільгових умовах.
Поряд із цим, відповідно до положень статі 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-VI суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У рішенні від 08 липня 2004 року «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» Європейський суд з прав людини, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров`я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністрівським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.
Крім того, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 10 травня 2001 року в справі «Кіпр проти Туреччини» наголошував, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це б становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем було безпідставно відмовлено позивачу в зарахуванні до пільгового стажу за Списком №1 періоди роботи з 17.02.1992 р. по 29.07.1992 р. на шахті «Суходільська-Східна» ПО «Краснодонвугілля» учнем машиніста підземних установок з повним робочим днем у шахті та гірничим робітником з повним робочим днем у шахті та з 19.10.1992 р. по 30.10.1993 р. на шахті «Молодогвардійська» ПО «Краснодонвугілля» підземним гірничим робітником з повним робочим днем.
Таким чином, позовна вимога про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу роботи період роботи з 17.02.1992 р. по 29.07.1992 р. на шахті «Суходільська-Східна» ПО «Краснодонвугілля» учнем машиніста підземних установок з повним робочим днем у шахті та гірничим робітником з повним робочим днем у шахті та з 19.10.1992 р. по 30.10.1993 р. на шахті «Молодогвардійська» ПО «Краснодонвугілля» підземним гірничим робітником з повним робочим днем є такою, що підлягає задоволенню.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у перерахунку пенсії по стажу, суд зазначає наступне.
Як встановлено судом, після звернення позивача з заявою від 12.03.2019 року про здійснення перерахунку раніше призначеної пенсії на пільгових умовах відповідачем винесено рішення від 18.03.2019 року №66/03/22-19 про відмову в призначенні пенсії.
Суд зазначає, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень - пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи (наприклад, неприйняття рішення за заявою особи, не оприлюднення нормативно-правового акта тощо). Тобто, бездіяльність, на думку суду, полягає у не вчиненні особою певних, покладених на неї обов`язків.
Оскільки матеріалами справи підтверджується вчинення відповідачем дій, а саме: останнім було розглянуто заяву позивача та вчинено дію у вигляді винесеного рішення про відмову в здійсненні перерахунку пенсійного забезпечення, то посилання позивача на протиправну бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у перерахунку пенсії по стажу є необґрунтованими.
Крім того, суд зазначає, що прийняття суб`єктом владних повноважень, в межах власної дискреції, одного з декількох можливих рішень або мір поведінки не створює бездіяльності щодо іншого варіанту можливої поведінки або рішення. Сам факт прийняття рішення або вчинення певних дій, як активна дія суб`єкта владних повноважень, виключає існування бездіяльності суб`єкта владних повноважень як пасивну поведінку яка полягає в утриманні від вчиненні дій або прийняття рішень.
Частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи викладені вище обставини, з метою належного способу захисту порушеного права позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 18.03.2019 року №66/03/22-19.
При цьому, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.
Згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.
Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Водночас, згідно пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.
З аналізу наведеного вбачається, що на даний час Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.
Отже, на підставі викладеного, з метою здійснення належного способу захисту порушеного права позивача суд вважає за необхідне позовну вимогу щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії по стажу з урахуванням довідок № 4682 від 18.06.2018 року, № 4683 від 18.06.2018 та № 4685 від 18.06.2018 р. виданих закритим акціонерним товариством «Внешнеторгсервіс» Луганської Народної Республіки, згідно ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», відповідно до заяви про перерахунок пенсії від 12.03.2019 року та виплатити пенсію після проведеного перерахунку - задовольнити частково, а саме: зобов`язати відповідача вирішити питання щодо повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 12.03.2019 року про здійснення перерахунку пенсії на пільгових умовах з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.
Відповідно до положень статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в адміністративному позові доводи позивача є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини 3 статті 139 КАС України, згідно з якими при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Таким чином, судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 384,20 грн., сплачений ОСОБА_1 при поданні адміністративного позову до суду відповідно до квитанції від 18.04.2019 року №88, підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись статтями 9, 73-77, 86, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 18.03.2019 року №66/03/22-19.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу роботи період роботи з 17.02.1992 р. по 29.07.1992 р. на шахті «Суходільська-Східна» ПО «Краснодонвугілля» учнем машиніста підземних установок з повним робочим днем у шахті та гірничим робітником з повним робочим днем на шахті, та період з 19.10.1992 р. по 30.10.1993 р. на шахті «Молодогвардійська» ПО «Краснодонвугілля» підземним гірничим робітником з повним робочим днем.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.03.2019 року про здійснення перерахунку пільгової пенсії, згідно ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», з урахуванням висновків суду.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 384,20 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).
Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
На підставі положень статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя І.В. Юхно