Справа № 360/2117/19
Суддя: О.В. Ірметова
Дата ухвалення: 2019-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

08 серпня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2117/19

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Ірметової О.В.

за участю

секретаря судового засідання: Попової Н.І.

представника позивача: Дядько Г. П .

представника відповідача: Ікешової А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Комунального підприємства "Лисичанськтепломережа" до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

22 травня 2019 року на адресу Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Комунального підприємства "Лисичанськтепломережа" до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що Комунальне підприємство "Лисичанськтепломережа" отримало 14.02.2019 податкове повідомлення-рішення від 13.02.2019 № ГУ ДФС у Луганській області про зобов`язання сплатити збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 119740,00 грн та штрафну санкцію у розмірі 59870,00 грн. Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач 20 лютого 2019 року направив на адресу Державної фіскальної служби України скаргу на рішення. 18.05.2019 позивач отримав відповідь від ДФС України, якою скаргу залишено без розгляду.

Позивач вважає , що податкове повідомлення-рішення від 13.02.2019 № прийняте з порушенням чинного законодавства України, а відтак є незаконним та підлягаг скасуванню з наступних підстав.

20.01.2016 року КП "Лисичанськтепломережа" була здана податкова декларація з податку на додану вартість за грудень 2015 року з задекларованим від`ємним значенням, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 536522 грн. При складанні податкової декларації не була врахована податкова накладна від 31.12.2014 № 25397 на суму ПДВ у розмірі 119739,95 грн. від продавця природного газу - НАК «Нафтогаз України». Дана податкова накладна була виписана та своєчасно зареєстрована, на підставі договору купівлі-продажу природного газу, укладеного між НАК «Нафтогаз Україна» та КП «Лисичанськтепломережа». Позивач вважає, що ним правомірно з урахуванням вимог п.198.6 ст.198 та ст.50 ПК України включено дану податкову накладну до уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з ПДВ від грудня 2018 року.

На підставі вищевикладеного позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.02.2019 №, винесене Головним управлінням ДФС у Луганській області, яким Комунальному підприємству "Лисичанськтепломережа" збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 117740,00 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 59870,00 грн.

Ухвалою суду від 27 травня 2019 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження у підготовче засідання на 13 червня 2019 року (а.с.1-2).

11 червня 2019 року від відповідача надійшли письмовий відзив (а.с.38-41).

В обгрунтування відзиву зазначено, що на думку відповідача, 1095 днів з дня складання податкової накладної від 31.12.2014 № 25397 по контрагенту НАК «Нафтогаз України» спливає 30.12.2017, граничний термін надання уточненого розрахунку із зазначеним податковим кредитом - грудень 2017 року. КП «Лисичанськтепломережа» надала уточнюючий розрахунок з ПДВ 27.12.2018. Відповідач зазначив, що позивач 27 грудня 2018 року коригував податковий кредит з ПДВ за декларацією за грудень 2015 року та переносив у часі реалізацію права на податковий кредит за податковою накладною, складеною 31.12.2014 року.

З огляду на зазначене відповідач вважає, що діяло в межах норм чинного законодавства та просило відмовити у задоволенні позовних вимог КП «Лисичанськтепломережа».

13 червня 2019 року підготовче засідання перенесено на 01 липня 2019 року.

За клопотанням представника позивача підготовче засідання відкладено на 11 липня 2019 року.

09 липня 2019 року від позивача надійшли відповідь на відзив (а.с.68-69), в який позивач зазначив, що з урахуванням вимогп.198.6 ст.198 та ст.п.50.1 ст.50 ПК України платник податку має право віднести до податкового кредиту суми ПДВ на підставі зареєстрованої в ЄРПН податкової накладної, яку не було своєчасно включено до складу податкового кредиту та з дати складання якої не минуло 1095 календарних днів, у складі податкової звітності з ПДВ за будь-який наступний податковий період в межах 1095 днів з дати складання такої податкової накладної, або шляхом подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з ПДВ за той звітний період, у якому у платника податку виникло право на включення сум ПДВ, зазначених у такій податковій накладній, до податкового кредиту. Тобто, по податковій накладній від 31.12.2014 №25397, КП «Лисичанськтепломережа» мало право включити і включило до податкового кредиту суму ПДВ у розмірі 119 739,95грн до 31.12.2015, шляхом подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з ПДВ за грудень 2015 року, що і було зроблено підприємством.

11 липня 2019 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь (а.с.70-71), в якому відповідач зазначив, що право на податковий кредит по податковій накладній від 31.12.2014 № 25397 у розмірі 119739,95 грн за платником зберіглося до 21.12.2015 (в редакції ПКУ, яка діяла станом на 01.01.2016 п. 198.6 ст. 198, право на податковий кредит зберігається протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної). Таким чином, 1095 днів з дати складання податкової накладної від 31.12.2014 року № 25397 по контрагенту Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», у розмірі 119739,95 грн, спливає 30.12.2017, граничний термін надання уточнюючого розрахунку із зазначеним податковим кредитом - грудень 2017 року. КП «Лисичанськтепломережа» надала уточнюючий розрахунок з ПДВ - 27.12.2018. Зважаючи на те. що стаття 50 ПК України є загальною нормою, що визначає порядок внесення змін до податкової звітності з будь-якого податку, а стаття 198 ПК України є спеціальною нормою, що регулює саме порядок віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту, приходимо до висновку, що право платника податку щодо включення до податкового кредиту суми податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних обмежене строком у 365 календарних днів з дати виписки податкової накладної, тобто строком, визначеним абзацом третім пункту 198.6 статті 198 ПК України. Як вбачається з матеріалів справи, позивач 27 грудня 2018 року коригував податковий кредит з податку на додану вартість за декларацією за грудень 2015 року та переносив у часі реалізацію права на податковий кредит за податковою накладною, складеною 31 грудня 2015 року. Таким чином, висновок позивача про правомірність включення, згідно уточнюючого розрахунку поданого у грудні 2018 року, до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість за податковою накладною від 31.12.2014, тобто після спливу 365 днів з моменту її складення, не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Ухвалою суду від 11 липня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 05 серпня 2019 року (а.с.73-74).

05 серпня 2019 року у судовому засіданні оголошено перерву до 08.08.2019.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та надав пояснення, аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиву та запереченнях.

Заслухавши доводи представника позивача та представника відповідача, оцінивши докази в межах вимог ст.ст. 72-78 КАС України, суд дійшов висновку необґрунтованості позовних вимог КП «Лисичанськтепломережа» з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлені та підтверджені наступні обставини справи щодо яких сторони не заперечували.

24 січня 2019 року Головним управлінням ДФС у Луганській області складено акт № 96/12-32-50-05/13401321 за результатами камеральної перевірки задекларованих в уточненому розрахунку з ПДВ за грудень 2015 року від 27.12.2018 № КП «Лисичанськтепломережа» (а.с.9-10).

За результатами камеральної перевірки уточнюючого розрахунку з ПДВ за грудень 2015 року від 27.12.2018 № КП «Лисичанськтепломережа», встановлено включення до складу податкового кредиту суму ПДВ згідно податкової накладної від 31.12.2014 № 25397 по контрагенту Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у розмірі 119739,95 грн, з дати складання якої минуло понад 1095 днів, чим порушено п.198.6 ст.198 ПК України.

На підставі зазначеного акту Головне управління ДФС у Луганській області прийняло податкове повідомлення-рішення від 13.02.2019 № , яким КП «Лисичанськтепломережа» збільшено суму податкового зобов`язання з ПДВ на суму 119740,00 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 59870,00 грн (а.с.8).

Позивач оскаржив зазначене податкове повідомлення-рішення в адміністративному порядку до ДФС України (а.с.11).За наслідками розгляду скарги ДФС України прийнято рішення, яким у задоволенні скарги відмолено, податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Луганській області від 13.02.2019 № залишено без змін (а.с.13-14).

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України), у редакції, що діяла на день подання уточнюючого розрахунку з ПДВ - грудні 2018 року.

Положеннями ст. 21 ПК України визначені обов`язки органів фіскальної служби, серед яких обов`язок дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій. Отже, органи фіскальної служби та їх посадові особи при прийнятті рішень, у т.ч. наказів про проведення позапланової перевірки, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений ПК України.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 7.3 ст. 7 ПК України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів. регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Абз. 1 п. 44.2 ст. 44 ПК України встановлює, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Підпунктом 134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно зі ст.135 цього Кодексу базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Згідно із п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з п.198.3 ст.198 ПК України Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до абз.3 п.198.6 ст.198 ПК України (у редакції на день складання НАК «Нафтогаз України» податкової накладної від 31.12.2014 № 25397) у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Законом України № 643 від 16.07.2015 внесені зміни до п.198.6 ст.198 ПК України, яким доповнено новим абзацом наступного змісту: "Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної".

Законом України №1797 від 21.12.2016 внесені зміни до абз 4 п. 198.6 ст.198 ПК України, та викладено у новій редакції: "У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування. У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу перебіг зазначеного строку переривається на період зупинення їх реєстрації та відновлюється з дня припинення процедури зупинення їх реєстрації згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 цього Кодексу".

Тобто з дня виникнення права КП «Лисичанськтепломережа» включення до складу податкового кредиту сум ПДВ за податковою накладною від 31.12.2014 № 2539 протягом 365 днів, визначених п.198.6 ст.198 ПК України, змінено двічі редакцію цієї норми, але зазначеною нормою визначено право включення до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Законом України № 2198 від 09.11.2017 в абз.4 п.198.6 ст.198 ПК України цифру «365» змінено на «1095». Ці зміни набрали чинності 09.12.2017.

З урахуванням останніх змін у п.198.6 ст.198 ПК України, що регулює питання формування податкового кредиту та дати виписаної накладної - останній день включення до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманої накладної є 31.12.2017.

Водночас, пунктом 50.1 ст.50 ПК України встановлено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених ст.102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Стаття 102 ПК України передбачає строк у 1095 днів.

Наведені законодавчі положення розрізняють порядок та строки подання уточнюючих розрахунків та строк формування податкового кредиту за податковою накладною.

Тобто, у випадку зміни платником суми самостійно визначеного податкового кредиту шляхом подання уточнюючого розрахунку коригуються дані податкової звітності минулого періоду і таке коригування є можливим у межах 1095-деного строку.

У разі ж включення до податкового кредиту суми податку на додану вартість на підставі податкової накладної, складеної в минулому звітному періоді, то така податкова накладна має силу підтверджувального документа лише протягом 365 (1095) днів з дати її виписки. При цьому включити суму податку на додану вартість на підставі податкових накладних платник податку може шляхом відображення вказаної суми в податковій декларації за звітний податковий період або внесення змін до податкової звітності в порядку, визначеному статтею 50 ПК України.

Зважаючи на те, що стаття 50 ПК України є загальною нормою, що визначає порядок внесення змін до податкової звітності з будь-якого податку, а стаття 198 ПК України є спеціальною нормою, що регулює саме порядок віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту, суд дійшов висновку, що право платника податку щодо включення до податкового кредиту суми податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних обмежене строком, визначеним абзацом третім пункту 198.6 статті 198 ПК України.

З огляду на те, що позивач відповідно до вимог п. 198.6 ст.198 ПК України не сформував податковий кредит з податку на додану вартість на підставі податкової накладної від 31.12.2014 № 25397, складеної НАК «Нафтогаз України», у відповідача, як контролюючого органу, виникло зобов`язання самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, відповідно до вимог п.54.3 ст.54 ПК України.

Також ст.123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу.

Дослідивши оскаржуване рішення в розумінні рішення суб`єкта владних повноважень, суд приходить до висновку, що останнє відповідає вимогам визначених Кодексом адміністративного судочинства України, оскільки рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути вчинено на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України - за змістом цей критерій випливає з принципу законності, що закріплений у частині другій статті 19 Конституції України. "На підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України, зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним. "У межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх. "У спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Визначаючись щодо заявлених вимог, судом також враховано, що ч. 1 ст. 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності з ч.1 та ч.2 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З аналізу даних норм слідує, що під час розгляду справи суд бере до уваги лише належні докази, тобто ті, що стосуються конкретної справи та містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, на виконання свого обов`язку відповідачем доведено правомірність прийняття свого рішення, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Питання щодо розподілу судових витрат в силу ст.139 КАС України не вирішується.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Комунального підприємства "Лисичанськтепломережа" до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Повний текст судового рішення складено та підписано 12 серпня 2019 року.

Суддя О.В. Ірметова