Справа № 705/4384/17
Суддя: Коваль А. Б.
Дата ухвалення: 2019-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Уманський міськрайонний суд Черкаської області
Справа №705/4384/17
2-а/705/31/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2019 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області, в складі:

головуючого судді Коваля А.Б.

секретаря судового засідання Безвенюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умань справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уманського районного відділення поліції Уманського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Черкаській області про визнання протиправним рішення про відмову в проведення додаткової перевірки та складення протоколу про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про те, що 01 грудня 2016 року він на автомобілі Mercedes Benz 311, д.н.з. НОМЕР_1 рухався по а/д Київ-Одеса в напрямку м. Києва. Близько 21 години, рухаючись на 232 км вказаної а/д, потрапивши на слизьку ділянку дороги, не впоравшись з керуванням допустив перекидання автомобіля на металеву огорожу (відбійник).

Після чого, вийшовши з автомобіля, не встиг навіть оговтатися та встановити аварійний знак, як побачив, що зі сторони м. Одеса в попутному йому напрямку зі швидкістю рухається автомобіль і на тій же ділянці руху, яка була покрита кригою і куди потрапив він, автомобіль також стало носити по дорозі. Побачивши таку ситуацію, він став тікати в сторону аби не потрапити під вказаний автомобіль, залишивши свій автомобіль, який лежав боком та відбійнику. Цей автомобіль розвернуло на дорозі і він перекинувся на правий бік, дахом впершись в колеса його автомобіля став його сунути в кювет. Зупинився він в кюветі. Його автомобіль був нижче, а автомобіль Mercedes Benz, д.н.з. НОМЕР_2 , що належав ОСОБА_2 , під керуванням ОСОБА_3 був вище його автомобіля, тобто був розташований дахом до коліс його автомобіля.

У зв`язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою були викликані працівники поліції, які по приїзду стали складати протоколи про адміністративні правопорушення та відбирати пояснення. Один з працівників поліції працював з ним, інший з ОСОБА_3 .

У нього відбирав пояснення та складав протокол про адміністративне правопорушення молодший інспектор поліції ОСОБА_4 , у іншого учасника ДТП ОСОБА_3 інший інспектор поліції.

Після складання протоколів про адміністративні правопорушення щодо нього та ОСОБА_3 , ці протоколи були направлені в суд за місцем їх проживання для розгляду та притягнення їх до відповідальності. Щодо нього до Уманського міськрайонного суду, щодо ОСОБА_3 до Соснівського райсуду м. Черкаси.

17 березня 2017 року суддею Соснівського районного суду м. Черкаси Рябуха Ю.В. було винесено постанову, якою визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП ОСОБА_3 , а провадження у справі закрито, у зі спливом строків накладення адміністративного стягнення.

Отримавши постанову він звернувся до страхової компанії, звідки 06 травня 2017 року отримав відповідь про те, що у постанові Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 березня 2017 року не вказано, що відбулося зіткнення автомобіля під керуванням ОСОБА_3 з його автомобілем, внаслідок чого був пошкоджений його автомобіль.

Після чого він, 11.07.2017 року звернувся до Уманського РВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області зі зверненням розглянути питання щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 та відображення у ньому дійсних обставин, а саме, що зіткнення автомобіля під його керуванням відбулося не з металевою огорожею, а зіткнення відбулося з його автомобілем, який лежав на боку перекинутий.

19.09.2017 року він отримав відповідь на своє звернення з якої слідує, що перевірка по вказаному факту уже проводилася (матеріали ЖЄО № 3530), внести додаткову інформацію щодо вказаного факту не надалося можливим через тривалий термін між подією та часом прийняття рішення.

Вважає, що дії відповідача є передчасними та незаконними, оскільки є документи, які стверджують зворотнє, а саме те, що зіткнення автомобіля Mercedes Benz, д.н.з. НОМЕР_2 (належність ОСОБА_2 ) під керуванням ОСОБА_3 відбулося з автомобілем, яким керував він, а на час зіткнення він був перекинутий, це схема місця ДТП, це фотознімки, які будуть надані ним суду, це відеозапис та показання свідків. Всі зазначені факти свідчать по те, що саме ці обставини повинні бути вказані у протоколі про адміністративне правопорушення.

Просить суд визнати протиправним рішення Уманського районного відділення поліції Уманського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Черкаській області.

Зобов`язати Уманське районне відділення поліції Уманського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області провести перевірку по факту ДТП, яка мала місце 01 грудня 2016 року за його участю та за участю ОСОБА_3 та оформити протокол про адміністративне правопорушення, у якому відобразити, що зіткнення автомобіля Mercedes Benz, д.н.з. НОМЕР_2 під керування ОСОБА_3 , відбулося не з металевою огорожею, а з його транспортним засобом, Mercedes Benz 311, д.н.з. НОМЕР_1 , який лежав на боку за ст. 124 КУпАП.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, на адресу суду подав письмову заяву, у якій просить суд справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд позов задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлені своєчасно, про причини неявки суд не повідомляли.

Згідно з ч. 4 ст. 228 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Стаття 8 Конституції України встановлює, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закон та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Правовий порядок в Україні, за визначенням ч. 2 ст. 19 Конституції України, ґрунтується на засадах, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових чи службових осіб.

Частиною 1 статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно із частиною 3 ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію» у складі поліції функціонують:

1) кримінальна поліція;

2) патрульна поліція;

3) органи досудового розслідування;

4) поліція охорони;

5) спеціальна поліція;

6) поліція особливого призначення.

Приписами ст. 254 КУпАП передбачено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Частиною 1 статті 286 КАС України передбачено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами.

Тобто, норми чинного КАС України передбачають право особи на оскарження не лише рішення, у формі постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, а в тому числі дій суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Кодекс України про адміністративні правопорушення містить цілий розділ під назвою «Провадження у справах про адміністративне правопорушення», де окремо містяться глави про протокол про адміністративне правопорушення та про постанову про притягнення до адміністративної відповідальності.

З аналізу зазначеного вище вбачається, що поняття справа про притягнення до адміністративної відповідальності не є тотожне поняттю постанова про притягнення до адміністративної відповідальності, тому звертаючись з позовом про визнання протиправними дій суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, особа не обмежена можливістю оскарження лише дій, які пов`язані з винесенням постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Крім того, стаття 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення містить виключний перелік постанов, які можуть бути винесені судом під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, серед яких постанови:

1) про накладення адміністративного стягнення;

2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу;

3) про закриття справи.

Тобто, норми Кодексу України про адміністративні правопорушення не надають суду повноважень вирішувати питання про правомірність дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

В той же час, ст. 245 КАС України передбачає, що при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними, інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Тобто, повноваження щодо визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності надані суду саме нормами Кодексу адміністративного судочинства України, тому саме доступ до суду, що застосовує норми Кодексу адміністративного судочинства України, має бути забезпечено позивачу у цій справі.

Суд звертає увагу, що у вказаному випадку між позивачем та відповідачем існує юридичний спір щодо правомірності дій суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, що породили негативні наслідки для позивача у виді постанови Соснівського районного суду м. Черкаси, у якій зазначено, що інший учасник ДТП громадянин ОСОБА_3 допустив перекидання свого транспортного засобу, а не зіткнення з автомобілем позивача, яка була винесена на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 № 967080.

Позивач звертається за захистом належного йому суб`єктивного права, а саме щодо проведення повторної перевірки та складення протоколу про адміністративне правопорушення, що врегульовано законом, а тому є правовими.

Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

Конституційним Судом України в рішенні від 25.11.1997 №6-зп сформульовано правову позицію, за якою удосконалення законодавства в контексті статті 55 Конституції України має бути поступовою тенденцією, спрямованою на розширення судового захисту прав і свобод людини, зокрема судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Реалізація права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів має відповідати також вимозі стосовно доступності правосуддя, про що зазначено у міжнародних правових документах - Загальній декларації прав людини (стаття 8), Міжнародному пакті про громадянські і політичні права (стаття 14), Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 6), Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів та зловживання владою, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 29 листопада 1985 року (пункт 4).

Конституційний Суд України у Рішенні від 23.05.2001 №6-рп/2001 зазначив, що право на судовий захист належить до основних, невідчужуваних прав і свобод людини і громадянина та відповідно до частини другої статті 64 Конституції України не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини), а недосконалість інституту судового контролю за досудовим слідством не може бути перепоною для оскарження актів, дій чи бездіяльності посадових осіб органів державної влади (абзац шостий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 №9-зп частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашінгдейн проти Великої Британії» (Ashingdane v. the. United Kingdom)).

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France))

З огляду на те, що норми Кодексу України про адміністративні правопорушення не надають суду повноважень вирішувати питання про правомірність дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, однак такі повноваження надані суду нормами Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що право позивачу на доступ до суду як ефективного способу захисту його прав має бути наданий саме судом, що наділений повноваженнями вирішувати питання про правомірність дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, тобто судом у даній справі.

В контексті спору, перевірка судом правомірності дій щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення, в розрізі наявності повноважень, дотримання строків, вимог до місця, внесення правдивих відомостей, знаходиться в межах предмету перевірки, яку зобов`язаний здійснити суд, що розглядає адміністративну справу.

Повна перевірка дій, які оскаржується, на предмет дотримання принципів, наведених у частині другій статті 2 КАС України, є гарантією досягнення мети адміністративного судочинства - ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем як суб`єктом владних повноважень, дії якої оскаржуються позивачем, суду не надано будь-яких доказів правомірності своїх дій.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції від 12.10.2017 року № 0.0.868654970.1, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 640 грн., який підлягає присудженню на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задоволити у повному обсязі.

Визнати протиправним рішення Уманського районного відділення поліції Уманського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Черкаській області.

Зобов`язати Уманське районне відділення поліції Уманського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області провести перевірку по факту ДТП, яка мала місце 01 грудня 2016 року за участю ОСОБА_1 та за участю ОСОБА_3 та оформити протокол про адміністративне правопорушення, у якому відобразити, що зіткнення автомобіля Mercedes Benz, д.н.з. НОМЕР_2 під керування ОСОБА_3 , відбулося не з металевою огорожею, а з його транспортним засобом, Mercedes Benz 311, д.н.з. НОМЕР_1 , який лежав на боку за ст. 124 КУпАП.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня складення в повному обсязі до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Уманський міськрайонний суд Черкаської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А. Б. Коваль