Справа № 160/4129/19
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 липня 2019 року Справа № 160/4129/19

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддя: Ільков В.В.,
при секретарі: Мартіросян Г.А.,
представника позивача: Коваленко Д.П ОСОБА_1 ,
представників відповідача: Нагорного Б.В., Кудлач І.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу №160/4129/19 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення,-

ВСТАНОВИВ:
І. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ
1. У травні 2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, в якому позивач, з урахуванням уточнень від 17.05.2019 року, просить суд:
2. Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 07.05.2019 року ця справа була розподілена судді Ількову В.В.
3. Ухвалою суду від 08.05.2019 року позовну заяву ОСОБА_2 було залишено без руху.
4. 17.05.2019 року позивачем, у строк визначений в ухвалі суду від 08.05.2019 року, усунув недоліки позовної заяви.
5. Ухвалою суду 20.05.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/4129/19 та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження, з призначенням підготовчого судового засідання на 05.06.2019 року.
6. Також, ухвалою суду від 20.05.2019 року було витребувано у відповідача належним чином завірені копії таких документів:
- заперечення позивача на акт від 14.03.2019 року;
- інформацію (відомості) щодо обґрунтованості кожного оскаржуваного ППР, рішення, окремо;
- детальний розрахунок, по кожному окремо оскаржуваному ППР, рішенню, щодо застосування до позивача контролюючим органом штрафних санкцій.
7. 30.05.2019 року відповідач надав відзив на позовну заяву по справі №160/4129/19, з витребуваними судом доказами по справі.
8. Ухвалою суду від 05.06.2019 року зупинено провадження в адміністративній справі № 160/4129/19 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення, для надання часу для примирення сторін до 26.06.2019 року.
9. 10.06.2019 року до канцелярії суду представником Дніпровської міської ради - Капшук І.О. подано клопотання про залучення до участі у адміністративній справі №160/4129/19 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Дніпровську міську раду.
10. 24.06.2019 року відповідач додатково долучив розрахунки податкових зобов`язань та штрафних (фінансових санкцій).
11. 25.06.2019 року позивачем надані письмові пояснення по справі № 160/4129/19.
12. Ухвалою суду від 26.06.2019 року поновлено провадження у адміністративній справі № 160/4129/19 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
13. Ухвалою суду від 26.06.2019 року у задоволенні клопотання представника Дніпровської міської ради - Капшук І.О. про залучення Дніпровської міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача у адміністративній справі №160/4129/19 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення, було відмовлено.
14. 26.06.2019 року по справі оголошено перерву у підготовчому засіданні, наступне підготовче засідання призначено на 18.07.2019 року.
15. 17.07.2019 року відповідач надав додаткові пояснення по справі № 160/4129/19.
16. 18.07.2019 року до суду надійшла заява про вступ у розгляд справи від Прокуратури Дніпропетровської області.
17. Ухвалою суду від 18.07.2019 року у задоволенні заяви Прокуратури Дніпропетровської області про вступ у розгляд адміністративної справи №160/4129/19 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення, було відмовлено.
18. Ухвалою суду від 18.07.2019 року закрито підготовче провадження та призначення розгляд справи по суті на 18.07.2019 року.
19. 18.07.2019 року у судовому засіданні представники сторін підтримали обрані правові позиції.
21. Позивач вважає, що контролюючий орган протиправно провів перевірку «платника податків» ОСОБА_2 без надання конкретизації статусу платника податків, крім того, наказ про проведення документальної позапланової виїзної перевірки від 22.02.2019 року №1125-п, на підставі якого призначено і проведено перевірку, скасований рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.04.2019 року, що є підставою для визнання незаконними прийнятих за результатами такої перевірки оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень.
22. Крім того, позивач вважає, що контролюючий орган протиправно дійшов висновків щодо того, що реалізація майна, яка здійснюється три і більше рази протягом звітного року, вважається систематичною, а отже має підлягати оподаткуванню за ставкою 18% в порядку, передбаченому ст. 177 ПК України та ще й зі ставкою ПДВ.
23. Зазначив про те, що нормами ПК України прямо передбачено можливість продажу фізичною особою двох і більше об`єктів нерухомості протягом одного звітного періоду при сплаті податку на доходи фізичних осіб за ставкою 5%.
24. Крім того, вважає, що є протиправними та безпідставними висновки про здійснення ним видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, а саме купівлю та продаж власного нерухомого майна, з урахуванням того, що позивач зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності та здійснює діяльність із застосуванням спрощеної системи оподаткування, у зв`язку з чим повторне оподаткування одних і тих же операцій з продажу товарів, тільки вже фізичною особою, не передбачено законодавством України.
25. Твердження відповідача щодо не підтвердження витрат є лише припущеннями контролюючого органу, та не підтверджені жодними належними доказами, а тому не можуть бути підставою для донарахування податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, та є порушенням Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків фізичними особами.
26. Також, зазначив про те, що у акті перевірки відсутні будь-які посилання на документи на підставі яких встановлено наявність права власності саме на будинки, площа яких перевищує 500 квадратних метрів та які належать позивачу ОСОБА_2
27. Крім того, в акті взагалі не зазначено, яка загальна площа вказаних об`єктів нерухомості.
28. Таким чином, позивач вважає, що висновки, викладені в акті перевірки не відповідають фактичним обставинам справи, є лише припущенням контролюючого органу, належними доказами не підтверджені.
29. Окремо зазначив про те, що продаж нерухомого майна позивачем було здійснено ним як фізичною особою, а така діяльність не є підприємницькою, оскільки по своїй суті не має ознак підприємницької діяльності.
30. Об`єкти нерухомості були реалізовані позивачем, як фізичною особою, а не як фізичною особою підприємцем.
31. Крім того, у своїй діяльності позивач, як фізична особа-підприємець, не використовував це нерухоме майно.
32. Отже, з урахуванням вищевикладеного, позивач вважає, що контролюючий орган під час здійснення перевірки не в повному обсязі з`ясував усі обставини, та протиправно прийняв податкові-повідомлення рішення, вимогу та рішення про застосування штрафних санкцій, у зв`язку із чим останні підлягають визнанню протиправними та скасуванню.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
33. Відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог, в обґрунтування своєї позиції зазначив, що Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року.
34. Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, інформації та копій документів, отриманих від приватних нотаріусів Дніпровського міського нотаріального округу платником податків ОСОБА_2 у перевіряємому періоді протягом 2016-2018 років відчужено 103 об`єкти нерухомості (квартир) (з розміром частки у праві власності 1/2) у новозбудованих багатоповерхових будинках, які розташовані за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 А, у тому числі по роках:
- 51 об`єкт у 2016 році;
- 40 об`єктів у 2017 році;
- 12 об`єктів у 2018 році
35. Державна реєстрація договорів купівлі-продажу та дарування нерухомого майна (1/2 частка власності) проводилась приватними нотаріусами Дніпровського міського нотаріального округу.
36. Відповідно до інформацією отриманою від приватних нотаріусів Дніпровського міського нотаріального округу у періоді з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року платник податків ОСОБА_2 отримав дохід від продажу об`єктів власного нерухомого майна на загальну суму 10 856509,54 грн. (у т.ч. 2016 року - 1281239,60 грн., 2017 року - 6625364,75 грн., 2018 року 2949905,19 гривень).
37. Враховуючи інформацію отриману від Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, відомостей з Державного реєстру речових права на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та інформації отриманої від приватних нотаріусів Дніпровського міського нотаріального округу, на протязі 2016-2018 років встановлена систематична господарська діяльність з реалізації нерухомого майна, яка виражена у систематичній господарській діяльності щодо квартир (1/2 частка власності) у багатоквартирних будинках за адресою АДРЕСА_1 :
- 2016 рік - 2 об`єкти;
- 2017 рік 2 об`єкти;
- 2018 рік 2 об`єкти
та м. Дніпро, Крутогірний узвіз (вул. Рогальова АДРЕСА_3 , буд. 20А:
- 2016 рік 49 об`єктів;
- 2017 рік 38 об`єктів;
- 2018 рік 10 об`єктів.
38. У зв`язку з чим, на думку контролюючого органу, операції з продажу власного нерухомого майна платником податків ОСОБА_2 підпадають під зайняття підприємницькою діяльністю за видом діяльності 68.10 - купівля та продаж власного нерухомого майна.
40. Оскаржені податкові повідомлення-рішення, вимогу та рішення про застосування штрафних санкцій представники відповідача вважають законними, обґрунтованими та прийнятими відповідно до вимог діючого законодавства.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
42. 18.02.2019 року позивачем було надано відповідь на зазначений запит, відповідно до якої вказано, що запит про надання інформації не містить підстав для його надсилання та не вказано жодної інформації, яка свідчила про порушення позивачем податкового законодавства, у зв`язку з чим складений з порушенням вимог податкового законодавства та звільняє позивача від обов`язку надавати відповідь.
43. На підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, 78.1.1, 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ зі змінами та доповненнями та пунктом 2 частини 1 статті 13 Закону України від 08.07.2010 року №2464- VІ «Про збір та обік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зі змінами та доповненнями, у зв`язку із отриманням інформації від приватних нотаріусів Дніпровського міського нотаріального округу щодо отримання доходів від відчуження об`єктів нерухомого майна відповідачем було винесено наказ №1125-п від 22.02.2019 року «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки платника податків ОСОБА_2 », яким було наказано провести позапланову документальну виїзну перевірку платника податків ОСОБА_2 за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року з питань дотримання вимог податкового, валютного, та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
44. Не погоджуючись з прийнятим контролюючим органом наказом № 1125-п від 22.02.2019 року, ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про визнання його протиправним та скасування.
45. Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.03.2019 року відкрито провадження за цим адміністративним позовом у справі № 160/1934/19.
46. При цьому, у період з 25.02.2019 року по 11.03.2019 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.1, п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 п. 82 ст. 82 Податкового кодексу України (далі ПК України), та пункту 2 частини 1 статті 13 Закону України від 08.07.2010 року № 2464-VI Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, згідно з наказом від 22.02.2019 року № 1125-п відповідачем було проведено документальну позапланову виїзну перевірку платника податків ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року.
48. Згідно висновків акту, контролюючим органом було зазначено про такі порушення:
- п. 177.2, п.п. 177.4.3 п. 177.4 ст.177 ПК України в частині заниження оподатковуваного доходу, в результаті чого донараховано податку на доходи фізичних осіб від провадження діяльності за перевіряємий період всього на 1616517,49 грн., у т.ч. по періодам: за 2017 рік 1058512,21 грн., за 2018 рік 5580005,28 грн.;
- п.49.1, п.49,2, п.п. 49.18.1, п. 49.18 ст.49 ПК України в частині не надання податкових декларацій з податку на додану вартість за звітний період лютий 2017 року - грудень 2018 року;
- п.44.1, п.44.3 ст.44, п.п.85.2 ст. 85, п. 177.10 ст. 177 ПК України, в частині ненадання первинних документів;
- п.п. 16.1.3 п. 16.1. ст.. 16 ПК України в частині ненадання до контролюючих органів повної інформації щодо об`єктів оподаткування або об`єктів, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП;
- п.п.177.5.2 п.177.5 ст. 177, пп.49.18.2 п.49.18 ст. 49 ПК України в частині не подання Податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік термін подання 09.02.2019 року;
51. На підставі вказаного акту перевірки від 14.03.2019 року контролюючим органом прийняті:
52. Отже, підставою для прийняття вищевказаних оскаржуваних актів індивідуальної дії, став висновок контролюючого органу, який викладено в акті перевірки від 14.03.2019 року, про те, що у перевіряємому періоді позивач, укладаючи договори купівлі-продажу квартир, здійснював підприємницьку діяльність з метою отримання доходу сааме, як підприємець, а не фізична особа, отже, контролюючий орган, дійшов висновку, що позивач отримував дохід від операцій з продажу об`єктів нерухомого майна, у зв`язку з чим у позивача виник обов`язок переходу на загальну систему оподаткування та, відповідно, сплати податку з доходів фізичних осіб, податку на додану вартість, єдиного податку за відповідною ставкою та єдиного соціального внеску.
53. Звертаючись до суду із цим позовом, позивач зазначив про те, що продаж нерухомого майна позивачем було здійснено як фізичною особою, а вказана діяльність не є підприємницькою. Об`єкти нерухомості були реалізовані позивачем, як фізичною особою, а не як фізичною особою підприємцем. Крім того, у своїй діяльності позивач, як фізична особа-підприємець взагалі не використовував це нерухоме майно, а отже контролюючий орган дійшов помилкового висновку, що продаж нерухомого майна позивачем здійснено як фізичною особою та вказана діяльність по своїй суті є підприємницькою.
54. Отже, спір між сторонами виник з підстав правомірності та обґрунтованості винесення контролюючим органом податкових повідомлень-рішень від 11.04.2019 року та 14.03.2019 року, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.04.2019 року, а також рішення про застосування штрафних санкцій від 11.04.2019 року.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
55. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі - ПК України).
56. Відповідно до п. 15.1. ст. 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
57. Пункт 63.5 ст. 63 ПК України передбачає, що всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом.
58. Фізичні особи-підприємці та особи, які мають намір провадити незалежну професійну діяльність, підлягають взяттю на облік як самозайняті особи у контролюючих органах згідно з цим Кодексом.
59. Відповідно до положень п. 65.1 ст. 65 ПК України взяття на облік фізичних осіб-підприємців у контролюючих органах здійснюється за податковою адресою на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, наданих державним реєстратором згідно із Законом України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
60. Розділ IV ПК України визначає порядок оподаткування податку на доходи фізичних осіб.
61. Статтею 162 ПК України визначено, що платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи (пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 ПК України); фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні (пп. 162.1.2 п. 162.1 ст. 162 ПК України); податковий агент ( пп. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162 ПК України).
62. Стаття 177 ПК України визначає оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.
63. Пункт 291.3 ст. 291 ПК України визначає, що юридична особа чи фізична особа-підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.
64. З аналізу вказаних норм вбачається, що юридична особа, фізична особа - громадянин, фізична особа-підприємець та самозайняті особи охоплюються спільним поняттям платник податків. Кожен з цих статусів має особливості обліку та оподаткування.
65. Відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
66. Згідно положень п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`ємів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
67. Згідно з ч. 2 ст. 3 Господарського кодексу України встановлено, що господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.
68. За приписами статті 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
69. Відповідно до ч. 5 ст. 128 Господарського кодексу України громадянин - підприємець здійснює свою діяльність на засадах свободи підприємництва та відповідно до принципів, передбачених у статті 44 цього Кодексу.
70. Статтею 44 Господарського кодексу України передбачено, що підприємництво здійснюється на основі: вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; вільного найму підприємцем працівників; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику; вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом; самостійного здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, використання підприємцем належної йому частки валютної виручки на свій розсуд.
71. У відповідності до статті 50 Цивільного кодексу України право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.
72. До підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин (стаття 51 Цивільного кодексу України).
73. Главою 1 розділу XIV ПК України встановлено правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку.
74. Відмова від спрощеної системи оподаткування здійснюється в порядку, визначеному шп.298.2.1-298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України.
75. Відповідно до пп.298.2.1 п.298.2 ст.298 ПК України для відмови від спрощеної системи оподаткування суб`єкт господарювання не пізніше ніж за 10 календарних днів до початку нового календарного кварталу (року) подає до контролюючого органу заяву.
76. Платники єдиного податку можуть самостійно відмовитися від спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому подано заяву щодо відмови від спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів (пп.298.2.2 п.298.2 ст.298 ПК України).
77. Відповідно до пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки, зокрема, у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності.
78. Відповідно до п.299.1 ст.299 ПК України реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.
79. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку (п.299.2 ст.299 ПК України).
80. Згідно із п. 299.10 ст.299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі:
- подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву;
- припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення;
- у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Кодексу.
81. Пунктом 299.11 ст.299 ПК України визначено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.
82. Отже, чинним законодавством передбачено два способи анулювання реєстрації платником єдиного податку за рішенням податкового органу - у випадку невиконання суб`єктом господарювання вимог п.298.2 ст.298 ПК України (в такому випадку анулювання проводиться на підставі п.299.10 ст.299 ПК України), та у випадку, коли податковий орган в ході перевірки встановлюють порушення платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою (анулювання проводиться на підставі п.299.11 ст.299 ПК- України).
83. Виходячи із змісту положень пп. 299.2 ст. 299 та п. 299.3 статті 299 ПК право на застосування платником податків спрощеної системи оподаткування виникає з моменту його реєстрації платником єдиного податку, а припиняється - з моменту анулювання такої реєстрації.
84. Відповідно до пунктів 177.1, 177.2, 177.4, 177.6 статті 177 ПК України, доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.
85. Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.
86. До переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.
87. У разі якщо фізична особа-підприємець отримує інші доходи, ніж від провадження підприємницької діяльності, у межах обраних ним видів такої діяльності, такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Кодексом для платників податку - фізичних осіб.
88. Згідно п. 172.2 ст.172 ПК України дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об`єктів нерухомості, зазначених у п.172.1 ст.172 ПК України, або від продажу об`єкта нерухомості, не зазначеного в п. 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною п. 167.2 ст.167 ПК України, виходячи з ціни, зазначеної в договорі купівлі-продажу, але не нижче оціночної вартості такого об`єкта, розрахованої органом, уповноваженим здійснювати таку оцінку відповідно до закону (п. 172.3 ст.172 ПК України).
89. Пунктом 167.2 ст. 167 ПК України визначено, що ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування у випадках, прямо визначених цим розділом.
90. Пунктом 172.4 ст. 172 ПК України визначено, що під час проведення операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомості між фізичними особами нотаріус посвідчує відповідний договір за наявності оціночної вартості такого нерухомого майна (зареєстрованої відповідно до пункту 172.3 цієї статті) та документа про сплату податку до бюджету стороною (сторонами) договору та щокварталу подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про такий договір, включаючи інформацію про його вартість та суму сплаченого податку в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку.
91. Пунктом 179.2 ст. 179 ПК України визначено, що відповідно до цього розділу обов`язок платника податку щодо подання податкової декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, якщо такий платник податку отримував доходи, зокрема від операцій продажу (обміну) майна, дарування, при нотаріальному посвідченні договорів за якими був сплачений податок відповідно до цього розділу.
92. З аналізу зазначених норм вбачається визначений порядок оподаткування операцій з відчуження нерухомого майна, відповідно до якого фізична особа сплачує податок під час нотаріального оформлення операцій продажу нерухомого майна, що в подальшому звільняє її від обов`язку відображення вказаних операцій в будь-якій податковій звітності.
93. Пунктом 187.1 ст. 187 ПК України визначено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
94. Відповідальність за порушення строків реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та допущення помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної передбачена ст. 120-1 ПК України.
95. Пунктом 120-1.1 ст. 120-1 ПК України визначено, що порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого ст.. 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:
- 10 % суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів;
- 20 % суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів;
- 30 % суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів;
- 40 % суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів;
- 50 % суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.
96. Пунктом 120-1.2 ст. 120-1 ПК України передбачено, що відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які одатковуються за нульовою ставкою), що зазначена у податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено. У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу штрафні санкції, передбачені цим пунктом, не застосовуються на період зупинення такої реєстрації до прийняття відповідного рішення щодо відновлення реєстрації таких податкових накладних/розрахунків коригування згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 цього Кодексу.
97. Відсутність реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної, зазначених в абзаці першому цього пункту, після спливу 10 календарних днів, наступних за днем отримання платником податку податкового повідомлення-рішення, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної в такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено.
98. У разі реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної, зазначених в абзаці першому цього пункту, протягом 10 календарних днів, наступних за днем отримання платником податку податкового повідомлення-рішення, штрафні санкції, передбачені абзацом другим цього пункту та пунктом 120-1.1 цієї статті, не застосовуються.
99. З аналізу зазначених норм можна дійти висновку, що законодавцем запроваджено п. 120-1.2 ст. 120-1 ПК України, як більш жорстке покарання в разі відсутності реєстрації податкових накладних після притягнення платників податків до відповідальності на підставі пункту 120-1.1 ст. 120-1 ПК України.
100. Відповідно до п. 44.1, п. 44.3 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
101. Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.
102. Згідно із п.п. 16.1.5 п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов`язаний подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов`язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання.
103. Виходячи зі змісту статей 109-113 Кодексу, відповідальність платника податків у вигляді застосування штрафних (фінансових) санкцій можлива лише за умови вчинення ним порушень, визначених законами з питань оподаткування.
104. Відповідно п.117.1 ст. 117 ПК України у разі неподання у строки та у випадках, передбачених цим Кодексом, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 170 гривень, на юридичних осіб, відокремлені підрозділи юридичної особи чи юридичну особу, відповідальну за нарахування та сплату податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність, - 510 гривень.
105. У разі неусунення таких порушень або за ті самі дії, вчинені протягом року особою, до якої були застосовані штрафи за таке порушення, тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 340 гривень, на юридичних осіб, відокремлені підрозділи юридичної особи чи юридичну особу, відповідальну за нарахування та сплату податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність, - 1020 гривень.
106. Згідно із пунктом 121.1. статті 121 Кодексу, незабезпечення платником податків зберігання первинних документів облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.
107. Законом України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України від 31.07.2014 року №1621-VII ПК України, а саме - розділ XX Перехідні положення, підрозділ 10 доповнено пунктом 16-1, відповідно до якого тимчасово, до 1 січня 2015 року, встановлюється військовий збір у розмірі 1,5 відсотка до доходів у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри. Вказаний №1621-VII ПК України набрав чинності з 03.08.2014 року.
108. Відповідно до п.п. 1.1 п. 16-1 підрозд. 10 розд. ХХ ПК України платниками збору є особи, визначені п. 162.1 ст.162 цього Кодексу.
109. Згідно п.162.1 ст.162 ПК України встановлено, що платниками збору є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.
110. Підпунктом 1.2 п.16-1 підрозд. 10 розд. ХХ ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені ст.163 ПК України.
111. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюється у порядку, встановленому ст.168 ПК України за ставкою 1,5% від об`єкта оподаткування.
112. Фізичні особи за результатами звітного податкового року самостійно розраховують військовий збір в розмірі 1,5 відсотків чистого оподатковуваного доходу, відображають в річній податковій декларації та сплачують в терміни, передбачені для сплати податку на доходи фізичних осіб за відповідний період. Першим звітним податковим періодом для нарахування військового збору з доходів фізичних осіб є 2015 рік.
113. Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
114. Підпунктом 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено платників вказаного вище податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб: а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку; б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.
115. Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
116. Відповідно до підпунктів 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
117. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
118. Згідно підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.
119. Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).
120. Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.
121. Згідно підпункту 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
122. Відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
123. Відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7. статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів а або б підпункту пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів а або б підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту в підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів б і в цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості; ґ) за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів а - г цього підпункту, збільшується на 25 000,00 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).
124. Згідно пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
125. З аналізу вищезазначених норм, можна дійти висновку, що підставою та обов`язковою умовою для збільшення суми податку на 25 000,00 грн. можливе лише за наявності права власності на будинок, площа якого перевищує 500 квадратних метрів саме на час обчислення податку.
VІ. ОЦІНКА СУДУ
126. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що на підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, 78.1.1, 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ зі змінами та доповненнями та пунктом 2 частини 1 статті 13 Закону України від 08.07.2010 року №2464- VІ «Про збір та обік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зі змінами та доповненнями, у зв`язку із отриманням інформації від приватних нотаріусів Дніпровського міського нотаріального округу щодо отримання доходів від відчуження об`єктів нерухомого майна відповідачем було винесено наказ №1125-п від 22.02.2019 року «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки платника податків ОСОБА_2 », яким було наказано провести позапланову документальну виїзну перевірку платника податків ОСОБА_2 за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року з питань дотримання вимог податкового, валютного, та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
127. Так, у період з 25.02.2019 року по 11.03.2019 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.1, п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 п. 82 ст. 82 Податкового кодексу України (далі ПК України), та пункту 2 частини 1 статті 13 Закону України від 08.07.2010 року № 2464-VI Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, згідно з наказом від 22.02.2019 року № 1125-п відповідачем було проведено документальну позапланову виїзну перевірку платника податків ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року.
129. Згідно висновків акту, контролюючим органом було встановлені такі порушення:
- п. 177.2, п.п. 177.4.3 п. 177.4 ст.177 ПК України в частині заниження оподатковуваного доходу, в результаті чого донараховано податку на доходи фізичних осіб від провадження діяльності за перевіряємий період всього на 1616517,49 грн., у т.ч. по періодам: за 2017 рік 1058512,21 грн., за 2018 рік 5580005,28 грн.;
- п.49.1, п.49,2, п.п. 49.18.1, п. 49.18 ст.49 ПК України в частині не надання податкових декларацій з податку на додану вартість за звітний період лютий 2017 року - грудень 2018 року;
- п.44.1, п.44.3 ст.44, п.п.85.2 ст. 85, п. 177.10 ст. 177 ПК України, в частині ненадання первинних документів;
- п.п. 16.1.3 п. 16.1. ст.. 16 ПК України в частині ненадання до контролюючих органів повної інформації щодо об`єктів оподаткування або об`єктів, пов`язані з оподаткуванням ао через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП;
- п.п.177.5.2 п.177.5 ст. 177, пп.49.18.2 п.49.18 ст. 49 ПК України в частині не подання Податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік термін подання 09.02.2019 року;
130. На підставі вказаного акту перевірки від 14.03.2019 року контролюючим органом прийняті оскаржувані позивачем рішення, а саме:
131. Отже, судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що підставою для прийняття вищевказаних оскаржуваних актів індивідуальної дії, став висновок контролюючого органу, який викладено в акті перевірки від 14.03.2019 року, про те, що у періоді, що перевірявся, укладаючи договори купівлі-продажу квартир, здійснював підприємницьку діяльність з метою отримання доходу саме, як підприємець, а не фізична особа, на підставі чого, контролюючий орган, дійшов висновку, що позивач отримував дохід від операцій з продажу об`єктів нерухомого майна, у зв`язку з чим у позивача виник обов`язок переходу на загальну систему оподаткування та, відповідно, сплати податку з доходів фізичних осіб, податку на додану вартість, єдиного податку за відповідною ставкою та єдиного соціального внеску.
133. Згідно акту перевірки від 14.03.2019 року, контролюючим органом було здійснено перевірку ОСОБА_2 із загальним визначенням - платник податків, без надання конкретизації статусу платника податків, як фізичної особи чи як фізичної особи-підприємця, у зв`язку з чим не можливо визначити статус суб`єкта перевірки та який саме платник податків повинен нести відповідальність за порушення законодавства.
134. З матеріалів перевірки вбачається, що позивач ОСОБА_2 був замовником будівництва об`єктів нерухомості.
135. Так, за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_2 протягом 2016-2018 років відчужено 103 об`єкти нерухомості (квартир) (з розміром частки у праві власності 1/2) у новозбудованих багатоповерхових будинках, які розташовані за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 А, у тому числі по роках: у 2016 році - 51 об`єкт, у 2017 році 40 об`єктів, у 2018 році - 12 об`єктів.
136. Державна реєстрація договорів купівлі-продажу та дарування нерухомого майна проводилась приватними нотаріусами Дніпровського міського нотаріального округу.
137. У реєстрах майнових прав відсутні посилання на володіння позивачем ОСОБА_2 цілим майновим комплексом.
138. Згідно з доводами, на які посилається позивач, проти яких не заперечує контролюючий орган, документи щодо нерухомого майна (квартир), з якими позивач провадив спірні операції купівлі-продажу, були надані як фізичній особі та відчужувалися ним як фізичною особою зі сплатою податку на доходи фізичних осіб у розмірі 5%.
139. За відповідними договорами купівлі-продажу нерухомого майна, таке майно відчужувалось позивачем, ОСОБА_2 як його власником - фізичною особою, а не як фізичною особою-підприємцем, що свідчить про отримання останнім доходів, що не пов`язані з провадженням підприємницької діяльності (в межах обраних видів підприємницької діяльності нерухоме майно не використовувалось; розрахунки по операціям купівлі-продажу здійснювались за банківськими реквізитами позивача як фізичної особи, а не фізичної особи-підприємця).
140. При цьому будь-яких доказів на спростування зазначеного контролюючим органом до суду надано не було, а також не було надано доказів на підтвердження того, що всі, чи деякі з реалізованих об`єктів нерухомості, використовувались позивачем, як фізичною особою-підприємцем в його безпосередній господарській діяльності.
141. Також, слід зазначити про те, що до КВЕД ОСОБА_2 , як фізичної особи-підприємця не входить такий вид діяльності як купівля та продаж власного нерухомого майна за кодом 68.10.
142. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності ОСОБА_2 , як фізичної особи підприємця є: код КВЕД 45.20 - технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (основний); код КВЕД 43.29 - інші будівельно-монтажні роботи; код КВЕД 45.31 - оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; код КВЕД 45.32 - роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; код КВЕД 46.90 - неспеціалізована оптова торгівля;
код КВЕД 68.20 - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.
143. Юридичний статус «фізична особа-підприємець» сам по собі ніяким чином не обмежує будь-яких прав фізичної особи, які випливають з її цивільного права - та дієздатності. Фізична особа перебуваючи у статусі суб`єкта підприємницької діяльності може здійснювати договірні відносини від свого імені, як фізична особа.
144. Отже, при здійсненні фізичною особою підприємницької діяльності необхідно чітко розмежувати, в яких відносинах фізична особа виступає як підприємець, а в яких - як фізична особа.
145. Таким чином, враховуючи вищевикладене, позивач, як фізична особа-підприємець не міг вчиняти продаж вказаних об`єктів нерухомості, оскільки така діяльність позивача не відповідає його діяльності як фізичної особи підприємця, що свідчить про здійснення відчуження нерухомості, яке було не пов`язане з провадженням підприємницької діяльності позивача.
146. Жоден з об`єктів нерухомості позивач не використовував у своїй підприємницькій діяльності, про що також не заперечує та не спростовує відповідач.
147. Сам лише факт підписання договорів купівлі-продажу нерухомого майна без зазначення статусу позивача, як підприємця, не може вказувати на пов`язаність таких операцій із підприємницькою діяльністю позивача.
148. Отже, продаж нерухомого майна позивачем здійснено як фізичною особою, а вказана діяльність по своїй суті не є підприємницькою, оскільки не має ознак такої діяльності.
149. Тобто, фізична особа перебуваючи у статусі суб`єкта підприємницької діяльності може здійснювати договірні відносини від свого імені, як фізична особа.
150. Отже, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що об`єкти нерухомості були реалізовані позивачем як фізичною особою та не мають відношення до його господарської діяльності як фізичної особи підприємця.
151. Згідно висновків акту перевірки від 14.03.2019 року контролюючий орган дійшов висновку про здійснення ОСОБА_2 видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, а саме: купівлю та продаж власного нерухомого майна, у зв`язку із чим зазначив порушення абз. 7 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України.
152. На думку контролюючого органу, позивач зобов`язаний був перейти на сплату інших податків і зборів визначених ПК України.
153. Проте, слід зазначити, що згідно пп.292.1.1 п.292.1 ст.292 ПК України доходом платника єдиного податку є, для фізичної особи-підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому, до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.
154. З аналізу вказаних норм, можна дійти висновку, що фізична особа-підприємець позбавлена правових підстав для включення до доходів доходи, отримані від продажу нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі.
155. Згідно матеріалів справи, відповідач не заперечує факт здійснення операцій з продажу нерухомого майна та сплатою податку на доходи фізичних осіб у розмірі 5%, однак, вказує на порушення та необхідність повторного оподаткування адміністративних операцій.
156. Суд зазначає про те, що чинним законодавством передбачено два способи анулювання реєстрації платником єдиного податку за рішенням податкового органу - у випадку невиконання суб`єктом господарювання вимог п.298.2 ст.298 ПК України (в такому випадку анулювання проводиться на підставі п.299.10 ст.299 ПК України), та у випадку, коли податковий орган в ході перевірки встановлюють порушення платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою (анулювання проводиться на підставі п.299.11 ст.299 ПК- України).
157. Разом з тим, під час розгляду справи, судом встановлено, що відповідне рішення на підставі п.299.11 ст.299 ПК України контролюючим органом на час проведення перевірки прийнято не було, ОСОБА_2 є зареєстрованим та внесеним до реєстру платників єдиного податку, що підтверджується матеріалами справи, та не заперечується відповідачем.
158. Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що контролюючий орган мав би право обчислювати отриманий дохід та визначати грошове зобов`язання ОСОБА_2 за правилами загальної системи оподаткування, у зв`язку з встановленням здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, лише у разі прийняття рішення про анулювання реєстрації платником єдиного податку на підставі п.299.11 ст.299 ПК України.
159. Слід зазначити, що пунктом 179.2 ст. 179 ПК України визначено, що відповідно до цього розділу обов`язок платника податку щодо подання податкової декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, якщо такий платник податку отримував доходи, зокрема від операцій продажу (обміну) майна, дарування, при нотаріальному посвідченні договорів за якими був сплачений податок відповідно до цього розділу.
160. З аналізу цих норм вбачається чітко визначений порядок оподаткування операцій з відчуження нерухомого майна, відповідно до якого фізична особа сплачує податок під час нотаріального оформлення операцій продажу нерухомого майна, що в подальшому звільняє її від обов`язку відображення вказаних операцій в будь-якій податковій звітності.
161. Отже, з урахуванням цього, суд дійшов висновку, що контролюючий орган безпідставно та неправомірно визначив ставку податку на доходи фізичних осіб з операції продажу нерухомого майна у розмірі 18 %.
162. Таким чином, відповідач протиправно донарахував ОСОБА_2 податок з доходів фізичних осіб за результатами річного декларування в сумі 1638517,49 гривень.
166. Як вбачається з акту перевірки, податкові зобов`язання з податку на додану вартість за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року контролюючим органом визначено на підставі даних отриманих від приватних нотаріусів, про що також не заперечував відповідач під час розгляду справи.
167. При цьому, судом встановлено, що контролюючим органом не було визначено дати надходження коштів від покупців/замовників на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку, не наведено жодного первинного документу, що підтверджує факт вчинення оподатковуваних податком на додану вартість господарських операцій з контрагентами, не надано також доказів проведення зустрічних звірок з покупцями для встановлення факту перерахунку коштів для позивача, ОСОБА_2
168. Оскільки протягом 2016-2017 року позивач ОСОБА_2 перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, відповідно здійснені господарські операції протягом цього часу не підлягали оподаткуванню податком на додану вартість, а тому не могли бути враховані у загальному обсязі оподатковуваних операцій, оскільки, згідно з положенням пункту 181.1 ст. 181 ПК України, в суму 1000 000,00 грн. входять лише ті суми від здійснення операцій з поставки товарів (робіт, послуг), які підлягають оподаткуванню податком на додану вартість.
169. Згідно матеріалів справи контролюючим органом не було наведено, які саме господарські операції у межах граничного розміру доходу на спрощеній системі оподаткування підлягали оподаткуванню податком на додану вартість.
170. Таким чином, суд дійшов висновку, що податковий орган протиправно донарахував позивачу ОСОБА_2 податок на додану вартість в загальній сумі 2320642,00 гривень.
174. Суд зазначає про те, що відповідальність за порушення строків реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та допущення помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної передбачена ст. 120-1 ПК України.
175. Проте, контролюючим органом не було надано доказів застосування до ОСОБА_2 штрафу на підставі п. 120-1.1 ст. 120-1 ПК України та винесення відповідних податкових повідомлень-рішень за відсутність реєстрації податкових накладних протягом граничного строку.
176. Крім того, відповідачем не встановлені та не визначені дати виникнення податкових зобов`язань, що унеможливлює встановлення кількості днів не реєстрації податкових накладних.
177. Отже, застосування до ОСОБА_2 штрафу на підставі положень п. 120-1.2 ст.120-1 ПК України є безпідставним та необґрунтованими.
Таким чином, суд дійшов висновку, що контролюючий орган протиправно нарахував ОСОБА_2 штраф в розмірі 50 % з податку на додану вартість 1160321,00 гривень.
181. Крім того, судом встановлено, що позивач не погоджуючись з прийнятим наказом контролюючого органу від 22.02.2019 року № 1125-п звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання протиправним та скасування цього наказу.
182. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.04.2019 року у справі №160/1934/19 позовні вимоги ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування наказу, було задоволено.
183. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 22.02.2019 року №1125-п «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки платника податків ОСОБА_2 ».
184. На момент розгляду цієї справи, вказане рішення суду від 18.04.2019 року є таким, що не набрало законної сили.
185. З урахуванням вищевикладеного у позивача були підстави щодо ненадання документів для перевірки, отже, у контролюючого органу були відсутні підстави щодо притягнення позивача до відповідальності за ненадання запитуваних відповідачем документів.
186. Таким чином, контролюючий орган неправомірно нарахував ОСОБА_2 штраф в сумі 1020,00 гривень.
189. Відповідно п.117.1 ст. 117 ПК України у разі неподання у строки та у випадках, передбачених цим Кодексом, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 170 гривень, на юридичних осіб, відокремлені підрозділи юридичної особи чи юридичну особу, відповідальну за нарахування та сплату податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність, - 510 гривень.
190. У разі неусунення таких порушень або за ті самі дії, вчинені протягом року особою, до якої були застосовані штрафи за таке порушення, тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 340 гривень, на юридичних осіб, відокремлені підрозділи юридичної особи чи юридичну особу, відповідальну за нарахування та сплату податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність, - 1020 гривень.
191. Враховуючи, що у позивача були обґрунтовані підстави щодо ненадання документів для перевірки, а відтак, у контролюючого органу були відсутні підстави щодо притягнення позивача до відповідальності.
192. Таким чином, контролюючий орган неправомірно нарахував ОСОБА_2 штраф в сумі 170,00 гривень.
197. Згідно положень пункту 292.1. статті 292 Кодексу, доходом платника єдиного податку є, зокрема, для фізичної особи-підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.
198. Пунктом 293.4 статті 293 Кодексу визначено, що ставка єдиного податку встановлюється для платників єдиного податку першої - третьої і п`ятої груп у розмірі 15 відсотків до суми перевищення обсягу доходу, визначеного у підпунктах 1, 2, 3 і 5 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу.
199. За приписами підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Кодексу, платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку першої - третьої груп та нездійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення.
200. Такі платники до суми перевищення зобов`язані застосувати ставку єдиного податку у розмірі 15 відсотків.
201. Враховуючи, що позивачем ОСОБА_2 був отриманий дохід від продажу власного нерухомого майна, то такий дохід не відноситься до доходу фізичної особи-підприємця як платника єдиного податку.
203. Крім того, контролюючий орган під час розгляду справи зазначив, що позивачем не було надано інформації щодо витрат на об`єкти відчуженої нерухомості та їх вплив на отриманий дохід від продажу нерухомого майна. Отже є незрозумілим дохід, а також не встановлено в якому розмірі отримав позивач дохід від продажу цього нерухомого майна.
206. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що висновки контролюючого органу на підставі яких прийнято це оскаржуване рішення ґрунтуються лише на встановленому відповідачем заниженні оподатковуваного доходу, однак такий висновок визнаний судом небунтованим.
210. Згідно матеріалів справи, контролюючим органом не було надано до суду доказів на підставі яких встановлено наявність права власності саме на будинки площа яких перевищує 500 квадратних метрів та які належать позивачу ОСОБА_2
211. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, яка саме є загальна площа вказаних будинків.
212. Отже, сума податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначена виходячи з розміру сумарної загальної площі житлових будинків розташованих за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 , є необґрунтованою та не ґрунтується на нормах чинного законодавства.
213. Крім того, згідно положень пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України контролюючий орган зобов`язаний був скласти податкові повідомлення-рішення про сплату сум податку за 2016 рік до 1 липня 2017 року, а за 2017 рік до 1 липня 2018 року, проте доказів складання відповідних податкових повідомлень-рішень контролюючим органом суду надано не було.
214. Складання та надіслання податкових повідомлень-рішень з порушенням термінів звільняє платника податків від обов`язку сплати сум визначених в цих рішеннях податкових зобов`язань.
215. Таким чином, суд дійшов висновку, що податковий орган неправомірно нарахував ОСОБА_2 грошове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів на суму 100000,00 гривень.
218. Відповідно до положень пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування платник єдиного внеску зобов`язаний, окрім іншого, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
219. Разом з тим, фізичні особи, які реалізують нерухоме майно, що належить їм на праві приватної власності, до переліку осіб - платників єдиного внеску, визначених у статті 4 вказаного закону не віднесені.
221. Отже, дослідивши матеріали справи, контролюючим органом не було доведено в судовому у порядку, що під час реалізації нерухомого майна позивач діяв саме як фізична особа підприємець. Будь яких доказів, на підтвердження того, що всі, чи деякі з реалізованих об`єктів нерухомості, використовувались Підприємцем в його безпосередній господарській діяльності, відповідачем до суду надано не було. Крім того, відповідачем не було надано доказів на підтвердження того, що нерухоме майно під час проведення операцій з купівлі - продажу було предметом реалізації в процесі здійснення позивачем підприємницької діяльності, метою якої є саме отримання прибутку, також надано не було.
222. Відтак, вислухавши учасників справи, суд дійшов висновку про те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не було доведено в судовому порядку правомірності та законності прийнятих останнім оскаржуваних позивачем рішень, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення, у зв`язку із чим, позовні вимоги підлягають задоволенню, а оскаржувані рішення визнанню протиправними та скасуванню
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
223. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
224. Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
225. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
226. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
227. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
228. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.
229. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.
230. Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
231. Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
232. Зокрема Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
233. У рішенні від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
234. Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини, у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
235. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
236. Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
237. Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
238. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
239. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності свої дій та відповідно прийнятих оскаржуваних рішень.
240. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову, у зв`язку із чим позовні вимоги ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення, підлягають задоволенню в повному обсязі.
241. Щодо розподілу судових витрат слід зазначити про таке.
242. Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
243. Враховуючи викладене, сплачений позивачем судовий збір за подачу позову до суду в сумі 9605,00 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
244. На підставі зазначеного, керуючись статтями 205, 244, 245, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення - задовольнити.
15. Стягнути на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області судові витрати на сплату судового збору у розмірі 9605,00 гривень.
16. Позивач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 , код ОКПП НОМЕР_1 ).
18. Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
19. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.
20. Повне рішення складено 24.07.2019 року.

Суддя В.В Ільков