Справа № 260/1142/18
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/5257/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Багрія В.М., Коваля Р.Й.,

з участю секретаря судового засідання Михальської М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року (суддя першої інстанції Ващиліна Р.О., м. Ужгород, повний текст складено 12.04.2019),

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі - ГУНП в Закарпатській області) про визнання визнання незаконним та скасування наказу Головного управління національної поліції в Закарпатській області №1098 від 27.09.2018 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Ужгородського РВП» в частині звільнення начальника сектору реагування патрульної поліції №1 Ужгородського районного відділення поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області майора поліції Бабича Антона Васильовича (0116417), начальника сектору реагування патрульної поліції №1 Ужгородського районного відділення поліції Головного управління національної поліції в Закарпатській області; наказу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області №210 о/с від 08.10.2018 про звільнення зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_1 (0116417), начальника сектору реагування патрульної поліції №1 Ужгородського районного відділення поліції Головного управління національної поліції в Закарпатській області; поновлення на службі в поліції на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції №1 Ужгородського районного відділення поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області; стягнення з Головного управління Національної поліції в Закарпатській області середнього грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року задоволено позов у повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління національної поліції в Закарпатській області №1908 від 27.09.2018 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Ужгородського РВП» в частині звільнення начальника сектору реагування патрульної поліції №1 Ужгородського районного відділення поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_2 Антона Васильовича (0116417). Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області №210 о/с від 08.10.2018 про звільнення зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_1 (0116417), начальника сектору реагування патрульної поліції №1 Ужгородського районного відділення поліції Головного управління національної поліції в Закарпатській області. Поновлено ОСОБА_1 (0116417), майора поліції (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ), на займаній на час звільнення посаді начальника сектору реагування патрульної поліції №1 Ужгородського районного відділення поліції Головного управління національної поліції в Закарпатській області з 09 жовтня 2018 року. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 66200,64 грн. з відрахуванням податків та зборів. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 , майора поліції на займаній на час звільнення посаді начальника сектору реагування патрульної поліції №1 Ужгородського районного відділення поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області та стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати у межах одного місяця в розмірі 11472,27 грн. допущено до негайного виконання.

Із таким судовим рішенням не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу. Вважає, що рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення й прийняти постанову про відмову у задоволенні позову. В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що службове розслідування проводилось у відповідності до вимог Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України. Позивач мав право застосувати табельну вогнепальну зброю для відбиття нападу, побиття поліцейського групою осіб та припинення правопорушення не зважаючи на місцезнаходження (автозаправка). Суд не дав належної оцінки свідченням ОСОБА_3 , оскільки такі є суперечливими по відношенню до його пояснень у справі №260/1145/18. Допитаний в якості свідка ОСОБА_4 не підтвердив, що саме ОСОБА_1 було вжито заходів по припиненню його побиття. Також, судом не надано оцінку поясненням очевидця ОСОБА_5 , який повідомив, що бачив, як між ОСОБА_6 та поліцейським виникла бійка, а інші двоє поліцейських стояли поруя і бездіяли. Вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги долучений до матеріалів службового розслідування відеозапис, оскільки на такому чітко відображено не вжиття позивачем поліцейських заходів примусу для відбиття нападу на поліцейського.

Крім того, покликається на те, що в судовому засіданні позивач пояснив, що в ситуації яка склалася, враховуючи поведінку правопорушників він попередив про можливість застосування табельної вогнепальної зброї як виду поліцейського заходу примусу, однак не зважаючи на те, що побиття ОСОБА_4 тривало, не застосував оскільки побоювався, що правопорушники відберуть у нього зброю, що знову ж таки є свідченням порушення позивачем ст. 43 Закону України «Про Національну поліцію».

Позивач не подав відзиву на апеляційну скаргу.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча судом було вжито заходів для їх належного повідомлення про час та місце судового розгляду.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, вважає, що наявні підстави для її задоволення з таких мотивів.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 23 вересня 2018 року о 16:09 год. до Ужгородського ВП Головного управління Національної поліції в Закарпатській області надійшло повідомлення дільничного офіцера поліції сектору превенції Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП Шелепця О.В. про те, що в м. Ужгороді по вул. Тельмана на АЗС «БІ plus» невідомі особи здійснили напад на поліцейських.

Наказом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області «Про призначення службового розслідування» від 25 вересня 2018 року №1885 призначено службове розслідування за фактом отримання тілесних ушкоджень старшим дільничним офіцером поліції сектору превенції Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП Вал М.І. від невідомих осіб в м. Ужгороді по вул. Тельмана на АЗС «БІ plus» (а.с. 72).

За результатами проведеного службового розслідування складено висновок від 26 вересня 2018 року, затверджений начальником ГУНП в Закарпатській області, відповідно до якого відомості, що стали підставою для призначення службового розслідування підтвердилися. За грубе порушення вимог ст.ст. 1, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 №3460-IV, ст.ст. 18, 43, 44, 45 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію», професійно-неграмотні дії, що проявилися у невжитті заходів по припиненню правопорушення, що могло призвести до важких наслідків і завдало істотної шкоди іміджу поліції в цілому в очах громадськості, начальника сектору реагування поліції №1 Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області майора поліції Бабича А ОСОБА_7 , відповідно до п. 8 ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, рекомендовано звільнити зі служби в Національній поліції України (а.с. 44-49).

Наказом ГУНП в Закарпатській області №1908 від 27.09.2018 за грубе порушення вимог ст.ст. 1, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 №3460-IV, ст.ст. 18, 43, 44, 45 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію», професійно-неграмотні дії, що проявилися у невжитті заходів по припиненню правопорушення, що могло призвести до важких наслідків і завдало істотної шкоди іміджу поліції в цілому в очах громадськості, начальника сектору реагування поліції №1 Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_1 , відповідно до п. 8 ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, звільнено зі служби в Національній поліції України (а.с. 110-111).

Наказом ГУНП в Закарпатській області №210 о/с від 08.10.2018, відповідно до ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» майора поліції ОСОБА_1 , начальника сектору реагування поліції №1 Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області звільнено зі служби в поліції за п. 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) з 09 жовтня 2018 року (а.с. 11).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про незаконність звільнення з наступних підстав.

Згідно частини 1 статті 8 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Пунктами 1 та 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

В основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ від 09.11.2016 № 1179, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України; виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; мати охайний зовнішній вигляд, бути у встановленій формі одягу; дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Під час виконання службових обов`язків поліцейському, зокрема заборонено: сприяти, здійснювати, підбурювати або терпимо ставитися до будь-яких форм катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Отже, законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку.

У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до пункту 4 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію», до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пунктом 9 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» від 23.12.2015 № 901-VIII встановлено, що до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширити на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» (далі - Дисциплінарний статут).

Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України визначає сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV (далі - Дисциплінарний статут) встановлено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України. Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об`єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

У відповідності до ст. 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Стаття 5 Дисциплінарного статуту встановлює, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За приписами ст. 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об`єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об`єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Згідно статті 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначено ст. 14 Дисциплінарного статуту, відповідно до ч. 1 якої з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

Як встановлено судом та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, за результатами проведення службового розслідування 26.09.2018 складено висновок за фактом отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_4 (далі Висновок).

З Висновку слідує, що 23 вересня 2018 року близько 16:09 год. начальник сектору реагування патрульної поліції №1 Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області майор поліції Бабич ОСОБА_8 . ОСОБА_9 разом з дільничним офіцером поліції сектору превенції Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП Шелепцем О.В., який знаходився за кермом службового автомобіля марки «Рено-Логан», д.н.з. НОМЕР_2 , з метою заправки пальним для слідування до місця несення служби заїхали на АЗС «БІ plus», яка розташована по вул. Тельмана в м. Ужгороді. Під час заправки службового автомобіля до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підійшла група невідомих осіб у кількості семи чоловік, троє з яких: ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , поводились неадекватно, намагалися спровокувати конфлікт. У подальшому ОСОБА_11 виліз на капот службового автомобіля та намагався пошкодити склоочисники, а ОСОБА_6 сів за кермо та намагався увімкнути двигун. Старший дільничний офіцер поліції сектору превенції Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП Вал М.І., побачивши протиправні дії, з метою їх припинення застосував до ОСОБА_6 фізичну силу, витягнувши його із автомобіля. Під час затримання ОСОБА_6 несподівано наніс ОСОБА_4 удар в обличчя, від якого останній впав на землю. В подальшому ОСОБА_4 оточили правопорушники і не давали змоги підвестися, продовжуючи наносити йому удари. Разом з тим, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 жодних заходів по припиненню правопорушення не вжили та пасивно спостерігали осторонь. Через декілька хвилин на місце події прибув наряд УПП в Закарпатській області, який спільно з працівниками Ужгородського РВП затримали вищезазначених правопорушників.

У письмових поясненнях в рамках службового розслідування, позивач зазначив, що 23 вересня 2018 року на АЗС «БІ plus» в результаті незаконних дій осіб, старший ДОП Ужгородського РВП капітан поліції ОСОБА_12 , впав на землю біля службового автомобіля, та зазначені особи наносили йому удари руками та ногами в область тулуба та обличчя. Намагаючись втрутитись, ОСОБА_1 отримав поштовх в спину від особи, яка в подальшому блокувала йому підхід до ОСОБА_13 та невідомих, які наносили йому удари. Згодом відштовхнувши невідомого, він підняв ОСОБА_13 із землі та посадив на переднє пасажирське сидіння. Пізніше, екіпаж УПП в Закарпатській області допоміг затримати всіх учасників події. Зазначив, що табельну вогнепальну зброю він не застосовував в зв`язку з тим, що подія мала місце на АЗС та було скупчення людей. Спецзасоби не отримував в зв`язку з тим, що заступив відповідальним по Ужгородському РВП (83-85).

Відповідно до пояснень дільничного офіцера поліції сектору превенції Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області майора поліції Шелепеця О.В., 23 вересня 2018 року на АЗС «БІ plus» в результаті незаконних дій осіб, ОСОБА_14 впав на землю а дані особи почали наносити йому різного роду тілесні ушкодження ногами та руками. В цей момент він почав їх відштовхувати. Пізніше він відійшов та скориставшись моментом, зателефонував на спецлінію « 102». Після приїзду наряду поліції вказані особи були затримані (а.с. 76-79).

Згідно пояснення старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції Вала М.І., 23 вересня 2018 року на АЗС «БІ plus» він побачив, що один із невідомих осіб намагався сісти в службовий автомобіль «LOGAN», а інший виліз на капот автомобіля та намагався відірвати склоочисники. ОСОБА_4 підбіг до них та намагався відштовхнути одного з них від службового автомобіля, після чого між ними зав`язалась бійка. Інша особа перебуваючи з боку від нього також намагалась нанести йому тілесні ушкодження. Через декілька хвилин два екіпажа патрульної поліції затримали правопорушників (а.с. 86-87).

Поясненням громадянина ОСОБА_5 також підтверджується, що двоє працівників поліції пасивно спостерігали за побиттям третього поліцейського (а.с. 89-90).

Отже, поясненнями зазначених осіб підтверджено факт невжиття позивачем заходів для припинення незаконних дій правопорушників, а також припинення побиття його колеги ОСОБА_4 .

Згідно наявного в матеріалах справи відеозапису з фрагментом події 23.09.2018, видно, що невідомі особи наносять удари ОСОБА_4 , який лежить на землі.

При цьому, позивач не вживав заходів для припинення таких протиправних дій.

Отже, зазначеними доказами підтверджено факт бездіяльності позивача, яка полягала у невжитті заходів щодо припинення правопорушення, посягання на життя і здоров`я поліцейського.

Доводи позивача щодо відсутності можливості вжиття заходів для припинення протиправних дій, апеляційний суд відхиляє з таких підстав.

Вимогами ч.ч. 1-3 ст. 42 Закону України «Про Національну поліцію» поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати такі заходи примусу: 1) фізичний вплив (сила); 2) застосування спеціальних засобів; 3) застосування вогнепальної зброї.

Фізичним впливом є застосування будь-якої фізичної сили, а також спеціальних прийомів боротьби з метою припинення протиправних дій правопорушників.

Спеціальні засоби як поліцейські заходи примусу - це сукупність пристроїв, приладів і предметів, спеціально виготовлених, конструктивно призначених і технічно придатних для захисту людей від ураження різними предметами (у тому числі від зброї), тимчасового (відворотного) ураження людини (правопорушника, супротивника), пригнічення чи обмеження волі людини (психологічної чи фізичної) шляхом здійснення впливу на неї чи предмети, що її оточують, з чітким регулюванням підстав і правил застосування таких засобів та службових тварин.

Частиною 1 статті 43 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський зобов`язаний заздалегідь попередити особу про застосування фізичної сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї і надати їй достатньо часу для виконання законної вимоги поліцейського, крім випадку, коли зволікання може спричинити посягання на життя і здоров`я особи чи та/або поліцейського або інші тяжкі наслідки, або в ситуації, що склалася, таке попередження є невиправданим або неможливим.

Згідно з ч. 1 ст. 44 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом.

Вимогами частини 4 статті 46 Закону України «Про Національну поліцію» чітко передбачено випадки, коли поліцейський уповноважений у виняткових випадках застосовувати вогнепальну зброю:

1) для відбиття нападу на поліцейського або членів його сім`ї, у випадку загрози їхньому життю чи здоров`ю;

2) для захисту осіб від нападу, що загрожує їхньому життю чи здоров`ю;

3) для звільнення заручників або осіб, яких незаконно позбавлено волі;

4) для відбиття нападу на об`єкти, що перебувають під охороною, конвої, житлові та нежитлові приміщення, а також звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення;

5) для затримання особи, яку застали під час вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину і яка намагається втекти;

6) для затримання особи, яка чинить збройний опір, намагається втекти з-під варти, а також озброєної особи, яка погрожує застосуванням зброї та інших предметів, що загрожують життю і здоров`ю людей та/або поліцейського;

7) для зупинки транспортного засобу шляхом його пошкодження, якщо водій своїми діями створює загрозу життю чи здоров`ю людей та/або поліцейського.

Позивач не заперечує не застосування ним засобів примусу для припинення правопорушення.

Зокрема, згідно наданих ОСОБА_1 пояснень є зрозумілим, що побачивши невідомого на капоті службового автомобіля, який згідно цього ж пояснення поводився агресивно, незважаючи на це, ОСОБА_1 повернувся спиною до даного громадянина і отримав поштовх в спину.

Віддак, ОСОБА_1 не припинивши дане правопорушення, не застосував фізичного впливу до правопорушника, який знаходився на капоті службового автомобіля та вів себе агресивно, не затримав його та повернувся спиною до нього, тим самим поставив у небезпеку себе та своїх колег.

Далі, побачивши як група осіб посягає на життя і здоров`я поліцейського, ОСОБА_4 не вжив заходів, чітко передбачених частиною 4 статті 46 Закону України «Про Національну поліцію».

ОСОБА_1 , зокрема у позовній заяві покликається на те, що застосувати вогнепальну зброю не міг, оскільки знаходився безпосередньо у вогненебезпечному та вибухонебезпечному місці і не виключав можливість виникнення небезпечної для оточуючих ситуації при застосуванні зброї (спричинення загоряння чи тяжких наслідків для сторонніх осіб). Окрім того, припускав можливість того, що правопорушники, які перебували в неадекватному стані, виявлять бажання заволодіти зброєю і використати проти інших (а.с. 7).

Проте, колегія суддів вважає такі твердження позивача безпідставними, оскільки згідно пояснень ОСОБА_3 службовий автомобіль від`їхав декілька метрів від бензоколонки, що також підтверджено здобутим під час службового розслідування відео (а.с. 51).

Крім того, частиною 9 статті 46 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейському заборонено застосовувати вогнепальну зброю в місцях, де може бути завдано шкоди іншим особам, а також у вогненебезпечних та вибухонебезпечних місцях, крім випадків необхідності відбиття нападу або крайньої необхідності.

Отже, в даному випадку була необхідність відбиття нападу на поліцейського, що надавало повноваження для відступу від зазначеної заборони.

Крім того, позивач не застосував заходи фізичного впливу до порушників, хоча згідно ч. 1 ст. 44 Закону України «Про Національну поліцію» повинен володіти прийомами рукопашного бою.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що ОСОБА_1 не вжив заходів по припиненню правопорушення, що могло призвести до важких наслідків і завдало істотної шкоди іміджу поліції в цілому в очах громадськості.

Такими діями позивача порушено ст.ст. 1, 7 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ», ст.ст. 18, 43, 44, 45 Закону України «Про Національну поліцію».

Європейський суд з прав людини зазначив, що від держав очікується встановлення високих професійних стандартів у рамках їх правоохоронних систем і забезпечення того, щоб особи, які перебувають на службі в таких системах, відповідали необхідним критеріям (рішення від 12 січня 2012 року у справі «Горовенки та Бугара проти України» (Заяви №№ 36146/05 та 42418/05) п. 38).

В основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушенням Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Колегія суддів вважає, що передбачена чинним законодавством процедура перевірки обставин порушення службової дисципліни та накладення дисциплінарного стягнення відповідачем дотримана. Також, перед застосуванням дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення відповідачем повною мірою враховано тяжкість правопорушення, обставини за яких вони скоєні, та враховано ставлення позивача до виконання своїх службових обов`язків.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про підтвердження факту вчинення позивачем дисциплінарного проступку і відсутність підстав для скасування оскаржуваних наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби.

Отже, оскільки оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норма матеріального права, базується на неправильній оцінці фактичних обставин справи, його необхідно скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області задовольнити.

Скасувати а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року у справі № 260/1142/18.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. М. Багрій
Р. Й. Коваль
Повний текст складено 08 серпня 2019 року.