Справа № 826/17756/18
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2019 року № 826/17756/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Інспектора прикордонної служби відділу прикордонної служби "Бориспіль (термінал D)" окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" майора Паука Миколи Миколайовича про скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_4 з позовом до інспектора прикордонної служби відділу прикордонної служби «Бориспіль» (термінал D) окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Паука Миколи Миколайовича та просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перетині державного кордону України, прийняте СЗПН 4-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонного відділу прикордонної служби «Бориспіль» (термінал D) ОКПП «Київ», майором Пауком Миколою Миколайовичем.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що прибувши в Україну 16.09.2018 у міжнародний аеропорт "Бориспіль", він мав при собі паспорт громадянина Туніс , дійсну візу, лист-запрошення на навчання та грошові кошти у сумі 500 доларів США. Проте, відповідачем не допущено його на територію України та прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону на в`їзд в Україну з підстав не підтвердження достатнього фінансового забезпечення. На думку позивача зазначені дії відповідача є протиправними та такими, що порушують його права та законні інтереси, у зв`язку з чим звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Відповідач позов не визнав та подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що посадовими особами прикордонної служби правомірно відмовлено позивачу в перетинанні державного кордону України, оскільки під час проведення співбесіди гр. ОСОБА_4 не міг підтвердити наявність достатньої кількості фінансового забезпечення.

Водночас, у відзиві відповідач зазначив, що позивач підпадав під загальнодержавний профіль ризику, оскільки спрацювали відповідні індикатори ризику, а тому було прийнято рішення про направлення позивача на контроль другої лінії.

Відповідач звертав увагу, що під час здійснення прикордонного контролю уповноважені особи ОКПП "Київ" при спрацюванні відповідних профілів ризику проводять з особою, яка перетинає державний кордон, контроль другої лінії, який полягає у проведенні співбесіди з метою встановлення фактичних обставин поїздки та на підтвердження слів перевіряють підтверджуючі документи. Зазначив, що під час здійснення контролю другої лінії з позивачем було проведено співбесіду, в ході якої було встановлено, що у позивача відсутнє достатнє фінансове забезпечення.

У зв`язку з зазначеним, відповідач вважає, що при прийнятті рішення про відмову позивачу в перетинанні державного кордону України ним дотримано процедуру прийняття такого рішення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 року у даній справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання на 23.04.2019 року.

В зв`язку із неявкою сторін, судове засідання відкладено на 20.06.2019 року, яке було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному.

Наступне судове засідання призначене на 17.07.2019 року.

Перед початком судового засідання представники позивача та відповідача подали через канцелярію суду клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

16 вересня 2018 року позивач ОСОБА_4 , громадянин Тунісу , прибув до м. Києва, пункт пропуску через державний кордон України для повітряного сполучення «Бориспіль» (термінал D).

Під час здійснення прикордонного контролю 16 вересня 2019 року СЗПН 4-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонного відділу прикордонної служби «Бориспіль» (термінал D) ОКПП «Київ», майором Пауком Миколою Миколайовичем прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства.

Так, підставою для прийняття зазначеного рішення зазначено частину першу статті 8 Закону України Про прикордонний контроль, з причин не достатнього фінансового забезпечення. Примірник рішення позивач отримав під розписку 16 вересня 2018 року.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями посадових осіб ОКПП «Київ», які обмежують позивачу в`їзд на територію України, у тому числі для навчання, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом про скасування спірного рішення.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи справу по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначені Законом України "Про прикордонний контроль" від 05.11.2009 №1710-VI (далі - Закон №1710).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №1710 прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону №1710 прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Частиною 4 статті 2 Закону №1710 передбачено, що прикордонний контроль включає: перевірку документів; огляд осіб, транспортних засобів, вантажів; виконання доручень правоохоронних органів України; перевірку виконання іноземцями, особами без громадянства умов перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну, виїзду з України та транзитного проїзду територією України; реєстрацію іноземців, осіб без громадянства та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон; перевірку автомобільних транспортних засобів з метою виявлення викрадених.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону №1710 перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону №1710 початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, вантажу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України.

Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні (ч. 3 ст. 6 Закону №1710).

Відповідно до ч. 5 ст. 6 Закону №1710 прикордонний контроль та пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів проводяться з урахуванням оцінки ризиків, що здійснюється за методиками, визначеними спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 7 Закону №1710 паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.

У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.

Уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України з урахуванням результатів оцінки ризиків можуть проводити повторну перевірку документів осіб, які перетинають державний кордон.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №1710 прикордонний контроль іноземців та осіб без громадянства під час в`їзду в Україну здійснюється за процедурами контролю першої лінії, а у передбачених цим Законом випадках - також за процедурою контролю другої лінії.

Частиною 2 статті 9 Закону №1710 передбачено, що процедура здійснення контролю першої лінії передбачає проведення перевірки: 1) паспортного документа з метою встановлення його дійсності, наявності відповідно до вимог законодавства посвідки на постійне проживання чи візи; 2) наявності чи відсутності у базах даних Державної прикордонної служби України інформації про заборону в`їзду в Україну та про доручення правоохоронних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон; 3) відміток про перетинання державного кордону в паспортному документі іноземця або особи без громадянства.

Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону №1710 процедура здійснення контролю другої лінії проводиться за результатами аналізу та оцінки ризиків під час виконання процедури контролю першої лінії, якщо в уповноваженої службової особи Державної прикордонної служби України виникли сумніви щодо виконання іноземцем або особою без громадянства умов в`їзду в Україну, та передбачає: 1) встановлення місць відправлення та призначення, мети та умов запланованого перебування з проведенням у разі необхідності перевірки відповідних підтверджуючих документів і співбесіди; 2) з`ясування наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України.

Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення для перебування в Україні, транзитного проїзду через територію України та виїзду за її межі, а також його розмір визначаються Кабінетом Міністрів України.

Процедура здійснення контролю другої лінії може проводитися в окремому приміщенні пункту пропуску через державний кордон.

Іноземцям та особам без громадянства, щодо яких проводиться процедура здійснення контролю другої лінії, надається інформація про мету такої перевірки українською та англійською мовами або мовою держави, що межує з Україною, із зазначенням права іноземця або особи без громадянства звертатися з проханням назвати прізвища або службові особисті номери уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, які проводять додаткові перевірки, назву пункту пропуску через державний кордон і дату перетинання державного кордону (ч.ч. 4-5 ст. 9 Закону №1710).

При цьому, умови перетинання державного кордону іноземцями та особами без громадянства у разі в`їзду в Україну визначені у статті 8 Закону №1710.

Так, статтею 8 Закону №1710 визначено, що уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну за умови: наявності в нього дійсного паспортного документа; відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну; наявності в нього в`їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України; підтвердження мети запланованого перебування; наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку.

Іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в`їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 Закону №1710 іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення.

Отже, умовами надання іноземцю дозволу на перетин державного кордону України є, зокрема, наявність в нього дійсного паспортного документа, відсутність щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну, наявність в нього в`їзної візи, підтвердження мети запланованого перебування іноземця на території України та наявність в нього достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження.

Статтею 15 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачено, що документами для в`їзду в Україну та виїзду з України іноземців та осіб без громадянства є паспортний документ за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

Згідно з п. 20 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" приймаюча сторона - це зареєстровані в установленому законом порядку українські підприємства, установи та організації, представництва (філії) іноземних підприємств, установ, організацій, представництва міжнародних організацій, а також фізичні особи (громадяни України, іноземці та особи без громадянства), які постійно проживають або тимчасово перебувають на території України у зв`язку з навчанням, стажуванням, роботою, або на інших законних підставах, та запрошують чи приймають іноземців та осіб без громадянства.

Згідно вимог ст. 21 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та Порядку підтвердження достатнього фінансового забезпечення іноземців та осіб без громадянства для в`їзду в Україну, перебування на території України, транзитного проїзду через територію України і виїзду за її межі та визначення розміру такого забезпечення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2013 №884, наявність достатнього фінансового забезпечення встановлюється шляхом:

- візуального огляду наявності у іноземців та осіб без громадянства коштів в національній валюті України або у конвертованій іноземній валюті за курсом Національного банку на день в`їзду в Україну;

- вивчення документа, в якому зазначено суму коштів та на підставі якого можна отримати кошти в банківських установах України;

- візуального огляду платіжної картки міжнародних платіжних систем та вивчення виписки з особового банківського рахунка заявника, що підтверджує наявну суму коштів (виписка з банкомата);

- вивчення документа, що підтверджує бронювання або оплату житла та харчування в Україні;

- вивчення договору на туристичне обслуговування (ваучер);

- вивчення гарантійного листа приймаючої сторони, що запросила іноземця або особу без громадянства, про взяття на себе зобов`язань із сплати всіх витрат іноземця або особи без громадянства, пов`язаних з їх перебуванням на території України та виїздом за її межі;

- перевірки проїзного квитка для повернення до країни громадянської належності або країни постійного проживання, або до третьої країни з фіксованою датою. З матеріалів справи встановлено що позивач приїхав на територію України з метою навчання в Івано -Франківському національному технічному університеті нафти і газу та надав при проходженні контролю запрошення на навчання.

На момент проходження прикордонного контролю позивач мав при собі дійсний паспортний документ НОМЕР_1 , щодо нього не приймалось рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну, в нього була діюча багаторазова довгострокова в`їзна віза № Y05164932 на перебування в Україні та, зі слів позивача, 500 доларів США. Квитка в зворотній бік позивач не мав, оскільки приїхав в Україну на довго з метою навчання.

В запрошені на навчання не підтверджено як забезпечення місця проживання позивача на час перебування на території України так і не підтверджено його фінансове забезпечення приймаючою стороною.

Іноземці та особи без громадянства для в`їзду в Україну, перебування на території України, транзитного проїзду через територію України та виїзду за її межі до іншої держави, якщо інше не визначено законами, повинні мати кошти в 20-кратному розмірі прожиткового мінімуму на одну особу з розрахунку на місяць, встановленого в Україні на день їх в`їзду в Україну.

Так, прожитковий мінімум на 01 липня 2018 року згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлений у розмірі 1777 грн. Позивач мав при собі 500 доларів США. Станом на 16 вересня 2018 року офіційний курс долара США становив 28,126 грн. Отже, позивач мав кошти на 7-8 днів перебування в Україні, хоча приїхав на довгострокове навчання (500*28,126/1777=7,91).

Крім того, пунктом 5 зазначеного Порядку встановлено, що під час визначення достатнього фінансового забезпечення іноземця або особи без громадянства враховуються належно підтверджені фінансові зобов`язання приймаючої сторони, що запросила іноземця або особу без громадянства. Проте, як було встановлено судом, такого підтвердження від Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу, позивач не надав як при проходженні контролю, так і до суду.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що рішення про відмову позивачу в перетинанні державного кордону України є обґрунтованим та таким, що прийнято у відповідності до законів, оскільки громадянином Тунісу ОСОБА_4 не дотримано передбачені вказаними вище нормами законів України умови перетинання державного кордону іноземцями у разі в`їзду в Україну, не надано документи, які підтверджують його достатнє фінансове забезпечення.

Відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Під час розгляду справи відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, надані належні та допустимі докази на підтвердження правомірності прийняття рішення про відмову позивачу в перетинанні державного кордону України.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Василенко Г.Ю.