Справа № 160/3066/19
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року Справа № 160/3066/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, в якому позивач, з урахуванням заяви від 15.05.2019 року, просить:
1) визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо відмови мені ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Березнуватівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області та скасувати рішення, викладені у вигляді листів від 21.12.2018 №П-8844/0-6053/0/20-18, від 22.01.2019 №П-271/0-223/0/2019 та від 20.02.2019 №П-698/0-597/0/201;
2) зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 10.12.2018 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Березнуватівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області та прийняти законне рішення;
3) визнати бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області протиправною щодо не скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 , зареєстровану 27.02.2017, відповідно до вимог ч.2 п.114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою КМУ від 17.10.2012 №1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» та зобов`язати скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 а зареєстровану 27.02.2017, відповідно до вимог ч.2 п.114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою КМУ від 17.10.2012 №1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру».
В обґрунтування позову позивач зазначив, що він неодноразово звертався до відповідача із заявою про затвердження розробленої документації із землеустрою, проте отримував необгрунтовані відмови, оскільки чинне законодавство не надає права взагалі відмовляти у затверджені.
Відповідач надав відзив на позовну заяву в якому зазначено, що Головним управлінням запропоновано позивачу звернутися до розробника проекту із землеустрою у відповідності до вимог чинного законодавства.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
А тому, з огляду на вимоги ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач неодноразово звертався до відповідача зі заявами від 10.12.2018 (вх.ГУ П-8844/0/21-18), від 15.01.2019 (вх. ГУ П-271 /0/21-19) та від 08.02.2019 (вх. ГУ П-698/0/21-19) про затвердження розробленої документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Березнуватівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області.
У листі Головного управління від 21.12.2018 зазначалося, що матеріали геодезичних вишукувань не відповідають вимогам пунктів 12.3, 12.8 Інструкції з топографічного знімання у масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000 та 1:500, затвердженої Наказом Укргеодезкартографії від 09.04.1998 № 56. По кресленню перенесення меж земельної ділянки (арк. 24) і наведеному опису виконання геодезичних робіт (арк. 4) винести запроектовану земельну ділянку на місцевість з дотриманням вимог п.3.10 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок не можливо.
Також було зазначено, що проект землеустрою не відповідає п. 1 ст. 11 Закону України «Про державний земельний кадастр»: відомості про об`Єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів. По даним державного земельного кадастру запроектована земельна ділянка додатково межує з суміжною земельною ділянкою з раніше встановленим кадастровим номером НОМЕР_1 , що не відображено на кадастровому плані (арк. 14).
Результати топографо-геодезичних робіт оформити з врахуванням вимог ст. 22 абз. 7 Закону України Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність та згідно з вимогами п.10 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2017 р. № 836.
Позивачу було запропоновано звернутися до розробника документації для приведення проекту із землеустрою у відповідність до вимог чинного законодавства.
У листі Головного управління від 22.01.2019 позивачу повідомлялося, що відповідно до пунктів 1.1.30, 7.4.13 та 12.8 "Інструкції з топографічного знімання у масштабах 1:5000, 1:2000,1:1000 та 1:500", (ГКНТА-2.04-02-98), затвердженої наказом Укргеодезкартографії від 09.04.98р. №56, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23.06.98 за № 393/2833 (із змінами) після закінчення польових топографо-геодезичних робіт складають технічний звіт, на підставі якого виготовляють технічну документацію із землеустрою. План відведення земельної ділянки (арк. 45) та кадастровий план (арк, 14) не відповідають абрису (арк. 22).
Результати топографо-геодезичних робіт оформити з врахуванням вимог ст. 22 абз. 7 Закону України Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність та згідно з вимогами п.10 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.2017 № 836.
Таким чином, правові підстави для затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 , кадастровий № НОМЕР_3 - відсутні.
Позивачу запропоновано звернутися до розробника документації для приведення проекту із землеустрою у відповідність до вимог чинного законодавства.
Таким чином, правові підстави для затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 , кадастровий № НОМЕР_3 - відсутні.
Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю врегульовані Земельним кодексом України №2768-ІІІ від 25 жовтня 2001 року (далі - ЗК України).
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Згідно з частинами шостою - восьмою статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а відповідно до частини шостої цієї статті - підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.
Отже, перевірка проекту землеустрою на відповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації здійснюється на етапі його погодження.
За приписами частин девятої - десятої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.
З наведеного правового регулювання слідує, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою та передачі земельної ділянки у власність є непогодження проекту землеустрою в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України.
Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 Земельного кодексу України норми статті 118 Земельного кодексу України не містять.
Матеріалами справи підтверджується, що на затвердження до ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області позивачем подано погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (кадастровий номер НОМЕР_3 ), який в силу положень статті 186-1 Земельного кодексу України є таким, що відповідає вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.
При цьому, відповідач в своєму відзиві зазначив, що ним в термін визначений законодавством надані позивачу вмотивовані відмови, оформлені відповідними листами.
Суд звертає увагу відповідача, що згідно п.8 положення про Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.
Таким чином, суд зазначає, що відмова Головного управління повинна бути оформлена відповідним наказом.
Також, суд зазначає, що відповідно до частини четвертої статті 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.
Згідно зі статтею 24 вказаного Закону для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.
Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.
Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.
На підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки.
За змістом частини першої статті 34 Закону України "Про Державний земельний кадастр" на кадастровому плані земельної ділянки відображаються: площа земельної ділянки; зовнішні межі земельної ділянки (із зазначенням суміжних земельних ділянок, їх власників, користувачів суміжних земельних ділянок державної чи комунальної власності); координати поворотних точок земельної ділянки; лінійні проміри між поворотними точками меж земельної ділянки; кадастровий номер земельної ділянки; кадастрові номери суміжних земельних ділянок (за наявності); межі земельних угідь; межі частин земельних ділянок, на які поширюється дія обмежень у використанні земельних ділянок, права суборенди, сервітуту; контури об`єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці.
З аналізу наведених норм слідує, що реєстрація державним кадастровим реєстратором земельної ділянки на підставі проекту землеустрою підтверджує відповідність проекту вимогам законодавства.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач не розглянув належним чином подані позивачем заяви про затвердження проекту землеустрою шляхом видання акту передбаченого чинним законодавством; відмови відповідача, оформлені листами від 21.12.2018 №П-8844/0-6053/0/20-18, від 22.01.2019 №П-271/0-223/0/2019 та від 20.02.2019 №П- 698/0-597/0/201 за своєю формою (відмова оформлена листом не передбачена законодавством) та змістом (на етапі затвердження проекту землеустрою відмова в такому затверджені можлива лише у випадку відсутності погодження такого проекту) не відповідають вимогам чинного законодавства.
Щодо п.2 позовних вимог суд зазначає наступне.
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.
Верховний суд України у рішенні від 16.09.2015 р. по справі № 21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».
Натомість, у цій справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, або ні. Безперечно, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин.
Тобто, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання бажаного результату.
За змістом пункту 49 Рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 р. у справі «Єфименко проти України» не розглядується в якості ефективного засобу захисту, який є залежним від розсуду відповідних органів влади і не є безпосередньо доступним для того, кого він стосується.
Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особо зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Тому суд визнає, що належним способом захисту прав позивача у цій справі є зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 10.12.2018 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Березнуватівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області та затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Березнуватівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області на підставі наданих позивачем документів.
Щодо п.3 позовних вимог суд визнає їх необґрунтованими, оскільки наявність суміжної земельної ділянки жодним чином не порушує права позивача.
Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що позивачем 15.05.2019 року подано заяву, якою позивачем додано п.3 позовних вимог.
При цьому, позивачем при первинному звернені до суду 04.04.2019 року сплачено судовий збір в розмірі 768,40 грн., оскільки вимоги щодо визнання протиправною відмови та зобов`язання відповідача вчинити дії є пов`язаними.
Суд зазначає, що п.3 позовних вимог безпосередньо не пов`язаний п.1 та п.2 позовних вимог.
Таким чином, суд зазначає, що оскільки судом відмовлено в задоволенні п.3 позовних вимог, за який позивачем судовий збір не сплачено, то судовий збір в розмірі 768,40 грн. не підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст.243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Березнуватівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області та скасувати рішення, викладені у вигляді листів від 21.12.2018 №П-8844/0-6053/0/20-18, від 22.01.2019 №П-271/0-223/0/2019 та від 20.02.2019 №П-698/0-597/0/201.
Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 10.12.2018 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Березнуватівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області та затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Березнуватівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області на підставі наданих позивачем документів.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 08 серпня 2019 року.

Суддя О.В. Єфанова