Справа № 826/8842/18
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8842/18 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Мельничука В.П., Пилипенко О.Є.;

за участю секретаря: Горяінової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Громадської організації «Центр протидії корупції» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 травня 2019 року (розглянута у відкритому судовому засіданні, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - 28 травня 2019 року) у справі за адміністративним позовом Громадської організації «Центр протидії корупції» до Першого заступника Голови Служби безпеки України ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Національне агентство з питань запобігання корупції, про визнання бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2018 року, Громадська організація «Центр протидії корупції» (далі - позивач, ГО «Центр протидії корупції») до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Першого заступника Голови Служби безпеки України ОСОБА_2 (далі - відповідач) про:

- визнання бездіяльності щодо неподання декларації уповноваженої особи на виконання функцій держави або місцевого самоврядування протягом 2016-2018 років протиправною;

- зобов`язання подати декларації уповноваженої особи на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2015-2018 роки.

Підставою для звернення з позовною заявою стало безпідставне, на думку позивача, віднесення інформації про майновий стан відповідача до державної таємниці, у зв`язку з чим порушено права позивача на публічний доступ до інформації, а саме порушено право на здійснення громадського контролю через відсутність в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування відповідної декларації Першого заступника Голови Служби безпеки України ОСОБА_2.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 травня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким позов задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що листом №9/4641 від 14 травня 2018 року Управління внутрішньої безпеки Служби безпеки України опрацювавши запит Громадської організації «Центр протидії корупції» дало відповідь з приводу надання копій декларацій про майновий стан, доходи, зобов`язання першого заступника Голови Служби безпеки України ОСОБА_2 за 2016, 2017 роки.

Як вбачається з вказаного листа, автоматизовані системи, на яких зберігаються електронні декларації особового складу Служби безпеки України, розташовані в режимних приміщеннях Служби безпеки України, опечатаних Головою Національного агентства з питань запобігання корупції. А тому службові особи Служби безпеки України не мають права самостійно здійснювати доступ до зазначених приміщень та забезпечувати доступ до них іншим особам.

Також в листі зазначено, що Службою безпеки України на виконання вимог розділу VII «Фінансовий контроль» Закону України «Про запобігання корупції» декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, подані суб`єктами декларування, визначеними у примітці до статті 50 Закону України «Про запобігання корупції», розміщуються у вигляді електронних документів на спеціальних інформаційних системах Служби безпеки України з додержанням режимних вимог та забезпечення умов для захисту відповідної секретної інформації з метою запобігання її витоку технічними каналами.

Вказане обумовлене тим, що інформація про особовий склад Служби безпеки України, яка повинна включатися до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування в обсязі, передбаченому статтею 46 Закону України «Про запобігання корупції», становить державну таємницю, виходячи з положень статті 8 Закону України «Про державну таємницю», статті 9 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність», статті 28 Закону України «Про службу безпеки України», Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, затвердженого наказом Служби безпеки України від 12 серпня 2005 року №440, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 серпня 2005 року за №902/11182.

Зазначене підтверджено рішенням державного експерта з питань таємниць - заступника Голови Служби безпеки України від 20 жовтня 2016 року №9/10456 про віднесення до державної таємниці інформації, яка відповідає статті 4.1.3 Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, і яка міститься в деклараціях особового складу Служби безпеки України, повідомленнях про суттєві зміни в майновому стані, що має накопичуватись в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Також в листі зазначено, що механізм реалізації вимог фінансового контролю шляхом розміщення декларацій на захищених інформаційних системах Служби безпеки України на виконання вимог статті 52-1 Закону України «Про запобігання корупції» погоджено з Національним агентством з питань запобігання корупції (лист Національного агентства з питань запобігання корупції від 28 жовтня 2016 року №51-03/3713).

Не погодившись із вказаною відповіддю, позивач оскаржив протиправну, на його думку, бездіяльність відповідача щодо неподання декларацій, до суду.

Надаючи правову оцінку матеріалам та обставинам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Закон України «Про запобігання корупції» визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

Підпунктом »е» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема, посадові та службові особи Служби безпеки України.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що Національне агентство з питань запобігання корупції є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

До повноважень Національного агентства з питань запобігання корупції належать забезпечення ведення Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення (пункт 9 частини першої статті 11 Закону України «Про запобігання корупції»).

Так, відповідно до частини першої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством з питань запобігання корупції.

Частиною 1 статті 47 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що подані декларації включаються до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що формується та ведеться Національним агентством з питань запобігання корупції.

Національне агентство з питань запобігання корупції забезпечує відкритий цілодобовий доступ до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції.

Доступ до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції надається шляхом можливості перегляду, копіювання та роздруковування інформації, а також у вигляді набору даних (електронного документа), організованого у форматі, що дозволяє його автоматизоване оброблення електронними засобами (машинозчитування) з метою повторного використання.

У разі суттєвої зміни у майновому стані суб`єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб`єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов`язаний письмово повідомити про це Національне агентство з питань запобігання корупції. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції (частина друга статті 52 Закону України «Про запобігання корупції»).

Разом з тим, частиною 1 статті 52-1 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що стосовно осіб, зазначених у пункті 1, підпункті «а» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які належать до кадрового складу розвідувальних органів України та/або займають посади, перебування на яких становить державну таємницю, зокрема, у військових формуваннях та державних органах, що здійснюють оперативно-розшукову, контрозвідувальну, розвідувальну діяльність, а також осіб, які претендують на зайняття таких посад, заходи, передбачені розділом VII цього Закону, організовуються і здійснюються у спосіб, що унеможливлює розкриття їх належності до зазначених органів (формувань), у порядку, що визначається Національним агентством з питань запобігання корупції за погодженням із зазначеними органами (формуваннями).

Пунктом 7 розділу І Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10 червня 2016 року №3, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 липня 2016 року за №959/29089, встановлено, що захист інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування забезпечується із застосуванням комплексної системи захисту інформації з підтвердженою відповідністю. Підтвердження відповідності здійснюється за результатами державної експертизи в установленому законом порядку.

Як вбачається із письмових пояснень Національного агентства з питань запобігання корупції поданих до суду 18 грудня 2018 року, комплексна система захисту інформації Інформаційно-телекомунікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» Національного агентства з питань запобігання корупції атестована Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України 31 серпня 2016 року.

Відповідно до експертного висновку, що є невід`ємною частиною цього атестата (має гриф обмеження доступу до інформації - «Для службового користування»), ІТС Реєстр забезпечує технічний запис лише конфіденційної інформації, що містить персональні дані. Тому система, яка має зв`язок з мережею інтернет, не атестована як така, що може забезпечити розміщення на ній таємної інформації.

Пунктом 1 Роз`яснення щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 11 серпня 2016 року №3, визначено, що суб`єкти декларування визначені статтею 52-1 Закону України «Про запобігання корупції» розпочнуть подавати декларації згідно із Законом України «Про запобігання корупції» після затвердження Національним агентством з питань запобігання корупції відповідного порядку та набрання ним чинності.

У письмовому поясненні Національного агентства з питань запобігання корупції зазначено, що з метою забезпечення існування умов для захисту інформації про вказану категорію співробітників органів державної влади, що становить державну таємницю, запобіганню випадкам завдання шкоди інтересам національної безпеки на сьогодні Національним агентством з питань запобігання корупції за участю таких органів розробляється відповідний порядок, на підставі якого будуть здійснюватися заходи фінансового контролю, у тому числі подання декларацій, стосовно осіб, зазначених у статті 52-1 Закону України «Про запобігання корупції».

Із матеріалів справи встановлено, що державним експертом з питань таємниць заступником Голови Служби безпеки України генерал-майором Поярковим В.О. 28 жовтня 2016 року за реєстраційним №9/10456 складено рішення державного експерта з питань таємниць про віднесення інформації до державної таємниці.

Згідно вказаного рішення, державним експертом з питань таємниць розглянуто пропозиції УВБ, УРДЗК, ДОДТЛ, УРОС та УПЗ Служби безпеки України щодо віднесення до державної таємниці інформації про особовий склад Служби безпеки України, яка відповідно до приписів антикорупційного законодавства України має накопичуватися у Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у разі подання співробітниками Служби безпеки України, які є суб`єктами декларування, інформації, яка міститься в деклараціях осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування та в повідомленнях про суттєві зміни в майновому стані.

Експерт встановив, що зазначена інформація належить до сфери державної безпеки та охорони правопорядку і відповідає категоріям і вимогам, передбаченим статтею 8 Закону України «Про державну таємницю» та статті 4.1.3 Зводу відомостей, що становлять державну таємницю - відомості про персональні переліки, посади, належність до підрозділів, домашні адреси особового складу (персоналу) за сукупністю всіх показників у цілому щодо Служби безпеки України, за окремими показниками в цілому щодо Служби безпеки України, за сукупністю всіх показників у цілому щодо: органу, навчального закладу, підрозділу Центрального управління Служби безпеки України.

Витік (оприлюднення) зазначених відомостей надасть змогу зацікавленій стороні володіти даними щодо кількісного складу, а також окремих особистих даних осіб, які належать до кадрів Служби безпеки України, та може створити загрозу життю чи здоров`ю співробітників Служби безпеки України, їх близьких родичів у зв`язку з виконанням цими працівниками завдань оперативно-розшукової чи контррозвідувальної діяльності, може перешкоджати ефективному виконанню завдань із забезпечення державної безпеки, у зв`язку з володінням такою інформацією особами, причетними до діяльності спецслужб іноземних держав, терористичних та інших злочинних організацій тощо. Крім того, враховуючи залучення особового складу Служби безпеки України до антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, володіння зазначеними відомостями може надати можливість підрозділам, військовим спеціалістам та іншим особам більш ефективно планувати розвідувально-підривну та іншу дестабілізуючу діяльність на території України, здійснення заходів з компрометації співробітників Служби безпеки України та створення загрози для членів їх сімей.

Враховуючи вказані обставини державний експерт прийняв рішення про віднесення до державної таємниці інформації, яка відповідає статті 4.1.3 Зводу відомостей, що становлять державну таємницю і міститься у деклараціях особового складу Служби безпеки України, повідомленнях про суттєві зміни в майновому стані, яка має накопичуватись в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за сукупністю всіх показників у цілому щодо Служби безпеки України зі ступенем секретності - «цілком таємно», а за окремими показниками в цілому щодо Служби безпеки України або за сукупністю всіх показників у цілому щодо органу, навчального закладу, підрозділу центрального управління Служби безпеки України - «таємно».

06 квітня 2016 року заступником Голови Служби безпеки України генерал-майором О.Фроловим затверджено Тимчасовий порядок отримання та зберігання електронних декларацій співробітників Служби безпеки України згідно з яким суб`єкти декларування органів, підрозділів і закладів Служби безпеки України, через режимно-секретні підрозділи або з використанням системи захищеної електронної пошти Служби безпеки України, надсилають (за супровідним листом) файли електронних декларацій або повідомлень про суттєві зміни в майновому стані до ГІКЦ ДІАЗ у строки визначені законодавством України.

Адміністратор безпеки, у супроводі співробітника відділу безпеки ЦБД ГІКЦ ДІАЗ, здійснює перенесення файлів декларацій на атестовані автоматизовані робочі місця, розташовані у службовому приміщенні на вул. Паторжинського, 5/7, кабінет 211, яке обладнано відповідно до вимог нормативно-правових актів Служби безпеки України з питань режиму секретності та технічного захисту інформації.

Таким чином, об`єктивно розглянувши та оцінивши вказані обставини та докази, системно проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд відхиляє доводи позивача, що відповідач всупереч положенням статей 45, 52 Закону України «Про запобігання корупції» вчиняє протиправні дії, що супроводжуються не поданням декларації про майновий стан шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції відповідних граф та не подає (заповнює) повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, оскільки згідно приписів частини першої статті 52-1 Закону України «Про запобігання корупції» подання декларацій посадовими особами, перебування на яких становить державну таємницю, організовуються і здійснюються у спосіб, що унеможливлює розкриття їх належності до зазначених органів (формувань), у порядку, що визначається Національним агентством з питань запобігання корупції за погодженням із зазначеними органами (формуваннями).

Як встановлено, на час розгляду справи, Національним агентством з питань запобігання корупції розробляється відповідний порядок, на підставі якого будуть здійснюватися заходи фінансового контролю, у тому числі подання декларацій, стосовно осіб, зазначених у статті 52-1 Закону України «Про запобігання корупції».

Крім того, у відсутність такого порядку, з метою виконання положень Закону України «Про запобігання корупції», Службою безпеки України розроблено та затверджено Тимчасовий порядок отримання та зберігання електронних декларацій співробітників Служби безпеки України, згідно якого суб`єкти декларування органів, підрозділів і закладів Служби безпеки України надсилають файли електронних декларацій або повідомлень про суттєві зміни в майновому стані до спеціальної інформаційної системи Служби безпеки України.

Не знайшли свого підтвердження і доводи позивача про незаконність віднесення інформації, що міститься у деклараціях особового складу Служби безпеки України в цілому, зокрема відповідача, до державної таємниці, на підставі рішення державного експерта з питань державних таємниць №9/10456 від 20 жовтня 2016 року, оскільки рішення експерта не скасовано чи визнано судом незаконним.

Щодо посилання відповідача про те, що позивачем не доведено, що його права порушені, а статутом позивача не визначено право здійснювати моніторинг декларацій, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до пункту 2.1 Статуту Громадської організації «Центр протидії корупції», основною метою діяльності Організації є здійснення та захист прав і свобод та задоволення і захист інтересів членів організації у сфері запобігання та протидії корупції у спосіб не заборонений чинним законодавством України.

Пунктами 2.2.1-2.2.3, 2.2.19 Статуту визначено, що основними напрямками діяльності Організації, зокрема, є: захист прав та свобод членів Організації, сприяння членам у вирішенні питань захисту їх прав та інтересів, в тому числі шляхом надання правової допомоги членам організації, працівникам, членам їх сімей та іншим особам права та інтереси, яких порушуються внаслідок антикорупційної та правозахисної діяльності; сприяння поширення в Україні кращих світових практик у сфері запобігання та протидії корупції; участь у розробці та удосконаленні загальнодержавних, регіональних, місцевих і міжнародних програм, що спрямовані на досягнення основної мети Організації; громадський контроль за дотриманням законодавства у сфері запобігання корупції шляхом аналізу та моніторингу декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави, або місцевого самоврядування, виконання органами влади та посадовими особами вимог антикорупційного законодавства.

Для здійснення своїх статутних напрямків діяльності Організація, зокрема: виступає учасником цивільно-правових відносин, набуває майнові та немайнові права, може бути позивачем та відповідачем у суді; звертається до органів державної влади всіх рівнів, органів місцевого самоврядування за одержанням допомоги та інформації, необхідної для реалізації статутної мети та основних напрямків діяльності; представляє та захищає свої права та інтереси, а також інтереси членів Організації та за необхідності інших осіб в органах державної влади і місцевого самоврядування, правоохоронних органах та судах всіх юрисдикцій (пункти 2.3.1, 2.3.6, 2.3.7 Статуту).

Статтею 34 Конституції України закріплено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Пунктами 2, 8 частини першої статті 21 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що громадські об`єднання, їх члени або уповноважені представники, а також окремі громадяни в діяльності щодо запобігання корупції мають право: запитувати та одержувати від державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування в порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації», інформацію про діяльність щодо запобігання корупції; здійснювати громадський контроль за виконанням законів у сфері запобігання корупції з використанням при цьому таких форм контролю, які не суперечать законодавству.

Щодо посилання відповідача на те, що Голова правління Громадської організації «Центр протидії корупції» ОСОБА_4 не уповноважений звертатися з даним позовом до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Так, оскільки згідно відомостей наявних в Єдиному державному реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_4 вказаний як особа, яка уповноважена представляти Громадську організацію «Центр протидії корупції» у правовідносинах з третіми особами та має право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності.

Крім того, як встановлено, що згідно статутних цілей та законів України позивач наділений правом здійснювати громадський контроль за виконанням законів у сфері запобігання корупції.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Громадської організації «Центр протидії корупції» - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 травня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 07 серпня2019 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: В.П. Мельничук,

О.Є. Пилипенко