Справа № 804/16363/15
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 серпня 2019 року м. Дніпросправа № 804/16363/15

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Мельника В.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року, винесену за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 заява про поновлення строку звернення до суду та про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення у адміністративній справі № 804/16363/15 за позовом приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, та третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року відхилено клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, а заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення в адміністративній справі №804/16363/15 за його позовом до Міністерства юстиції України та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про скасування наказу - повернуто заявнику без розгляду.

Зазначена ухвала суду першої інстанції оскаржена заявником по справі з підстав її незаконності, допущеної судом внаслідок неправильного застосування норм матеріального та процесуального, а також порушення його конституційних прав на справедливий судовий захист і позбавлення його права на доступ до суду, у зв`язку з чим просить її скасувати, а справу направити на розгляд до суду першої інстанції.

На обгрунтування апеляційної скарги, заявник посилається на порушення ч.7 ст.33 КАС України внаслідок розгляду справи за його клопотання про поновлення строку на перегляд судового рішення одноособово суддею Турлаковою Н.В., що є підставою для скасування ухвали від 10.06.2019 року по справі в апеляційному порядку згідно з пунктом 4 частини 1 статті 317 КАС України, оскільки постанова Дніпропетровського окружного суду від 09 лютого 2016 року у справі № 804/16363/15 за його позовом про скасування наказу Міністерства юстиції України від 13.11.2015 року №2286/5 «Про анулювання Свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю №3459, виданого 08.09.1999 року Міністерством юстиції України» приймалася колегією у складі суддів: головуючої судді Турлакової Н.В., судців Ляшко О.Б., Павловського Д.П., то й відповідно до ст.31 і ст.33 КАС України розгляд поданої ним заяви про поновлення строку на перегляд судового рішення та заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, повинен був здійснюватися у такому самому кількісному складі, в якому це рішення було ухвалено.

За вказаних обставин, апелянт вважає, що розгляд його справи проводився не визначеним законом судом, а постановлена одноособово суддею ухвала порушує його право на доступ до правосуддя, що виходячи із стандартів Європейського Суду є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки під доступом до правосуддя розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права, про що у справі «Уоктк V. Цкгаіпе» (арр. № 15123/03), суд приймаючи до уваги процедурні вимоги, які діяли на момент розгляду справи, та спосіб, у який вони були застосовані у справі заявника, констатував, що відмова заявнику в доступі до суду є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Окрім наведеного процесуального порушення, апелянт вказує на неврахування суддею його доводів та доказів про поважність причин пропуску ним строку звернення до суду, що сприяло формуванню у судді помилкової суб`єктивної думки про відсутність підстав для поновлення строку по поданій ним заяві про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення в адміністративній справі №804/16363/15, і призвело до позбавлення його взагалі можливості відновити свої права, порушені відповідачем внаслідок анулювання Свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю на підставі незаконного закриття відносно нього кримінального провадження по нереабілітуючим обставинам ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 грудня 2014 року, яка скасована Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 лютого 2019 року, з закриттям 05 березня 2019 року відносно нього кримінального провадження №1 2012 04 по реабілітуючим обставинам.

Незаконність оскаржуваної у цій справі ухвали суду першої інстанції, апелянт мотивує: упередженістю оцінки суддею Довідки КП «Дніпропетровська обласна клінічна офтальмологічна лікарня» та Консультативного висновку лікаря-офтальмолога КП Дніпропетровська обласна клінічна офтальмологічна лікарня" Щербакова Б.Д. від 15.04.2019 року, як не належних доказів з підстав їх неналежного оформлення і не відповідності затвердженій Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 року №110 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації по формі №028/о «Консультативний висновок спеціаліста»; безпідставністю не взяття до уваги судом періоду його лікування 15 березня по 15 квітня 2019 року; а також формальним підходом до факту спроби вирішення ним спору з Міністерством юстиції України в позасудовому порядку та звернення до суду з позовом в загальному порядку, який йому був повернутий ухвалою 20 травня 2019 року.

Апелянт вважає, що його поведінка та дії, які він вчиняв протягом всього часу як з моменту винесення відповідачем оскаржуваного наказу, так і з дня отримання ухвали суду про закриття стосовно нього кримінального провадження по реабілітуючим обставинам, пов`язані з захистом порушених прав, відновленням доброго ім`я, гідності та честі, поверненням професійної репутації та роботи приватного нотаріуса, що ним було втрачено внаслідок винесення відповідачем оскаржуваного у цій справі наказу від 13.11.2015 року №2286/5 «Про анулювання Свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю №3459», який ґрунтується тільки на ухвалі Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 грудня 2014 року, скасованій як незаконної, що є нововиявленими обставинами у справі № 804/16363/15.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач посилається на законність та обгрунтованість ухвали суду першої інстанції у цій справі стосовно відхилення клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, та повернення без розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення в адміністративній справі №804/16363/15, оскільки наведені заявником причини пропущення ним 30-денного строку звернення до суду не пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, чи істотними труднощами, які не залежали від волі заявника та унеможливили своєчасне подання ним заяви до суду, а звернення заявника до Міністерства юстиції і з позовом в загальному порядку, також як і його лікування, не заважали йому у встановлений процесуальним законом строк подати до суду заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, у зв`язку з чим просить залишити без задоволення апеляційну скаргу заявника та залишити без змін ухвалу суду у цій справі.

Представник Міністерства юстиції України в судове засідання не прибув, хоча відповідач про час та місце розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 повідомлявся у встановленому КАСУ порядку, але про причини неявки свого представника суд не повідомляв і заяви про відкладення розгляду справи не подавав.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не визнавалася обов`язковою, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності представника Міністерства юстиції України.

Заслухавши пояснення апелянта та представника третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, обговоривши доводи апеляційної скарги заявника та відзиву на неї Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справі і правильність застосування до спірних правовідносин норм матеріального і процесуального права, судова колегія визнає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 та скасувати ухвалу суду першої інстанції у цій справі, виходячи з нижченаведеного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2016 року приватному нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні поданого ним адміністративного позову до Міністерства юстиції України та третьої особи на стороні відповідача - Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області стосовно скасування наказу Міністерства юстиції України від 13.11.2015 року № 2286/5, яким у зв`язку із закриттям кримінального провадження щодо нотаріуса з нереабілітуючих підстав було анульовано свідоцтво позивача про зайняття нотаріальної діяльності, видане Міністерством юстиції України 08.09.1999 року № 3459 на ім`я ОСОБА_1 . Вказана постанова не оскаржувалася та набрала законної сили 05.07.2016 року.

03 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення в адміністративній справі №804/16363/15 за його позовом до Міністерства юстиції України та третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в обгрунтування якої заявник посилався на те, що відмова в задоволені його позову у цій справі мотивовано в постанові Дніпропетровского окружного адміністративного суду від 09 лютого 2016 р. законністю Наказу відповідача від 13.11.2015 року № 2286/5 відповідно до ч.1 ст.72 КАС України (в редакції що діяла станом на 09.02.2016 року), оскільки на час його прийняття відповідачем, ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 грудня 2014 року ОСОБА_1 було звільнено від кримінальної відповідальності за злочинне посягання на підроблення документів і їх збут за п.3 ч.49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження №1 2012 04 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочинів за ч.1, 2 ст.358 КК України було закрито, і вказана ухвала набула законної сили 09 січня 2015 року.

Постанова Дніпропетровского окружного адміністративного суду від 09 лютого 2016 року не оскаржувалася ОСОБА_1 , натомість останній звертався за переглядом постановленої відносно нього у справі №200/23277/14-к ухвали Бабушкінського районного суду від 31 грудня 2014 року за нововиявленими обставинами, чому передувало притягнення до відповідальності особи, рошуканої правоохоронними органами у 2018 році за вчинення кримінального правопорушення за ст.358 КК України, тобто, того самого кримінального правопорушення, у скоєнні якого ОСОБА_1 раніше обвинувачувався і його вінність була встановлена ухвалою Бабушкінського районного суду від 31 грудня 2014 року по справі №200/23277/14-к.

Зокрема, ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30.05.2018 року встановлено винність гр. ОСОБА_2 за підроблення фотокопій довіреностей серії ВКО № 476706 від 20.05.2008 року, ВКО №476707 від 20.05.2008 року, ВКІ № 817878 від 31.03.2009 року, ВКІ № 817877 від 31.03.2009 року, ВКІ № 817875 від 31.03.2009 року, та кваліфіковано його дії за ч.1 ст.358 КК України, що саме і слугувало підставою для скасування Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2019 року постановленої відносно ОСОБА_1 у справі №200/23277/14-к ухвали Бабушкінського районного суду від 31 грудня 2014 року, та постановлення 05 березня 2019 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за результатом розгляду по суті цієї ж справі №200/23277/14-к Ухвали про закриття кримінального провадження №1 2012 04 по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч. ч. 2, 3 ст. 358 КК України - за реабілітуючими обставинами.

Наслідком встановлення ухвалами Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.02.2019 року та від 05.03.2019 року невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.ч.2, 3 ст.358 КК України кримінального правопорушення, стало звернення ОСОБА_1 07.03.2019 року до Міністерства юстиції України з заявою про відновлення порушених наказом №2286/5 від 13.11.2015 року його прав на зайняття нотаріальною діяльністю, а після отримання 25.04.2019 р. листа за пидписом заступника Міністра з питань державної реєстрації І.Садовської №14023/10859-33-19/19.6.4 від 10.04.2019 року з роз`ясненням можливості оскарження рішення про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю до суду відповідно до ст.12 Закону України „Про нотаріат", ОСОБА_1 25.04.2019 року звертався до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом в загальному порядку, який був повернутий ухвалою суду від 20.04.2019 року з підстав пропуску строку звернення до суду з позовом, але одночасним наголошенням у мотивувальній частині про помилковість подання до суду позову в загальному порядку, оскільки даний спір раніше вже було вирішено постановою Дніпропетровского окружного адміністративного суду від 09.02.2016 року у справі №804/16363/15, і наведені ОСОБА_1 факти є лише підставою для перегляду судового рішення у справі №804/16363/15 за нововиявленими обставинами.

Обговорюючи поважність наведених заявником у цій справі обставин пропуску ним строку звернення з заявою про перегляд судового рішення у справі №804/16363/15 за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що ухвала Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.02.2019 року по справі №200/23277/14-к, якою скасована ухвала Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 31 грудня 2014 року про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_1 - набрала законної сили 01.03.2019 року, а ухвала Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05.03.2019 р. по кримінальному провадженню №1 2012 04 - набула законної сили 13.03.2019 року, і відповідно, за висновками суду пешої інстанції, ОСОБА_1 зобовязаний був звернутися до суду з заявою про перегляд судового рішення у справі №804/16363/15 за нововиявленими обставинами протягом 30-ти денного строку з дня набрання законної сили вказаних ухвал.

Вирішуючи по суті клопотання заявника у цій справі про поновлення строку звернення до суду з заявою про перегляд, суд першої інстанції виходив з того, що строк звернення ОСОБА_1 з заявою про перегляд судового рішення у справі №804/16363/15 за нововиявленими обставинами - сплинув 12.04.2019 року, а наведені заявником доводи поважності причин пропуску тридцятиденний строк для подання заяви перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, не можуть слугувати підставою для поновлення строку, оскільки вони не пов`язані з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений процесуальним законом строк подання зазначеної заяви.

В обгрунтування зазначених висновків, суд першої інстанції послався на те, що наведений ОСОБА_1 факт його звернення до Міністерства юстиції України з заявою від 07.03.2019 року не є визначеним досудовим порядком вирішення спору, а є альтернативним способом захисту прав, і відповідно, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості одночасно звернутися до суду з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами. З цих же підстав, суд першої інстанції не прийняв до уваги, як поважну причину пропуску звернення до суду, доводи заявника про його звернення 25.04.2019 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про оскарження Рішення №1 Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 12.11.2015 року та Наказу № 2286/5 від 13.11.2015 року, оскільки це не позбавляло його можливість подати заяву про перегляд судового рішення у справі №804/16363/15 за нововиявленими обставинами.

Надані заявником на підтведження лікування у період з 15.03.2019 по 15.04.2019 року медичні документи, суд першої інстанції також визнав неналежними доказами в розумінні 73-76, 94 КАСУ, оскільки Довідка КП «Дніпропетровська обласна клінічна офтальмологічна лікарня» не містить обов`язкових реквізитів про номер та дату її видачі і вказує на амблаторне лікування у поліклінічному відділені, а Консультаційний висновок офтальмолога КП «Дніпропетровська обласна клінічна офтальмологічна лікарня» від 15.04.2019 року містить загальну інформацію про діагноз та рекомендації і підпис лише зав.полікліникою, але не містить інформації про період лікування, режим лікування (амбулаторний/стаціонарний), та обов`язкових реквізитів: найменування закладу охорони здоров`я, який направив пацієнта на консультацію; спеціальність та прізвище, ім`я, по батькові лікаря-консультанта, що суперечать передбаченій Інструкцією щодо заповнення форми первинної облікової документації № 028/о "Консультаційний висновок спеціаліста", затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я Украйни від 14.02.2012 № 110 - Формі № 028/о, що заповнюється лікарями-консультантами лікувально-профілактичних закладів (науково-дослідних інститутів, обласних лікарень, консультаційно-діагностичних центрів тощо), куди направляється на консультацію (обстеження) пацієнт.

Таким чином, на підставі оцінки вказаних вище обставин, суд перршої інстанції дійшов висновку, що заявником у цій справі пропущений строк звернення з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення без поважних причин, що є підставою для відмови у задоволенні клопотання про поновлення строку подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, та для повернення без розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення в адміністративній справі №804/16363/15 за його позовом до Міністерства юстиції України та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про скасування наказуподання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Переглядаючи в апеляційному порядку оскаржувану у цій справі ОСОБА_1 ухвалу суду першої інстанції, судова колегія аналізуючи норму ст.363 КАСУ погоджується з судом першої інстанції в тій частині, що суто процесуальним строком за його природою є тридцятиденний строк на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, визначений у ч. 1 зазначеної статті.

Дійно, строки в адміністративному процесі застосовуються як засіб регулювання про цесуальних відносин, що складаються з окремих дій осіб, які беруть участь у адміністративному провадженні, і за своїм змістом такий строк встановлює проміжок часу, впродовж якого учасники процесу мають право звернутися до відповідного суду, який перший при пустився помилки через незнання певних обставин, із заявою про перегляд судового рішення, тобто вчи нити процесуальну дію для захисту свого права.

Виходячи з гарантування державою кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, захисту його Конституційних прав і свобод, шляхом застосування судами при розгляді справ відповідних процесуальних норм та дотримання правил Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судова колегія наголошує на суттє формальному підході суду першої інстанції до розгляду поданої ОСОБА_1 одночасно з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення у справі № 804/16363/15 - заяви про поновлення строку звернення до суду, та вважає, що при вирішенні цього питання по суті, суддя повинен був надати обєктивну оцінку обставинам, які слугували підставою для звернення ОСОБА_1 з вимогою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не лише з урахуванням інтервалів часу (з моменту закінчення встановленого КАС України 30 денного строку подання вказаної заяви до дати фактичного подання цієї заяви), а й у взаємозв`язку із специфікою спірних правовідносин між Міністерством юстиції Укаїни та ОСОБА_1 , який зазнавши негативних наслідків від незаконного обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення та від рішення відповідача, внаслідок його реабілітації у кримінальному провадженні має право на відновлення свого доброго імені, гідності та репутації, а також на справедливу сатисфакцію адекватним засобом захисту порушених прав.

Оскільки судочинство як найдієвіший інститут забезпечення верховенства права має ґрунтуватись на принципах: законності, що вимагає від суду здійснювати судочинство, керуючись Конституцією та законами, з урахуванням їх цілей та надаючи при цьому найсправедливіше тлумачення для кожного випадку; рівності учасників процесу, яка означає рівні можливості у судовому процесі, що відповідає процесуальному статусу учасника процесу; та інші., судова колегія у даному спірному випадку бере до уваги: не тривалий строк, який пропущено; поведінку заявника протягом цього строку; та його дії, які ним вчинялися і були направленні саме на відновлення порушених прав та визнає, що недопуск судом першої інстанції заявника до правосуддя через пропущення 30-денного строку звернення з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, з одночасним ігноруванням судом факту визнання заявника таким, що не вчинив протиправного діяння, передбаченого кримінальним законом, i закриття кримінального провадження відносно нього за реабілітуючих підстав - у розумінні практики ЄСПЛ є перешкодою в реалізації права заявника на доступ до суду, що є порушенням ст.6 Конвенції, оскільки отримавши відповідні рішення по кримінальному провадженню стосовно повної невинуватості у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінувалося, ОСОБА_1 маючи право на повну реабілітацію у той же час позбавлений можливості відновити свої права, порушені відповідачем внаслідок анулювання виданого на його ім`я Свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю №3459, а чинний до наступного часу наказ Міністрества Юстиції України від 13.11.2015 року №2286/5, наразі закріплює правові наслідки вчинення порушення, яке в дійсності не вчинялося заявником. Тобто, чинність наказ Міністрества Юстиції України від 13.11.2015 року №2286/5 - втілює юридичні наслідки незаконної ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 грудня 2014 року, яка є скасованою Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2019 року, а за результатом розгляду по суті справи по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч. ч. 2, 3 ст. 358 КК України - Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2019 року закрито кримінальне провадження №1 2012 04 у справі №200/23277/14-к - за реабілітуючими обставинами.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що перешкодою захисту порушених прав заявника з боку суб`єктів владних повноважень, що фактично є позбавлення доступу до правосуддя заявнику, який переслідує легітимну мету і діяв добросовісно у спірних правовідносинах, стали висновки суду першої інстанції пропущення встановленого 363 КАС України 30-денного строку, який обчислено судом першої інстанції з дня набрання законої сили ухвали у кримінальному провадженні та визнання неповажними наведені заявником в клопотанні причини, якими було обумовлено його звернення до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення у справі № 804/16363/15 лише 03.06.2019 року, тобто, після його попереднього звернення до Міністерства юстиції України для вирішення спірного питання в позасудовому порядку та звернення згідно рекомендації Міністерства Юстиції України до суду з позовом в загальному порядку.

Судова колегія не може погодитися з наведеними вище категоричними висновками суду першої інстанції про те, що звернення ОСОБА_1 07.03.2019 року до Міністерства юстиції України для вирішення спірного питання в позасудовому порядку - не є досудовим порядком вирішення спору, також як і його попереднє звернення до Дніпроперовського окружного суду 25.04.2019 року з позовом в загальному порядку - не перешкоджали заявнику подати до суду заяву про перегляд рішення у справі № 804/16363/15 у справі № 804/16363/15 за нововиявленими обставинами у тридцітиденний термін після набрання законної сили Ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2019 року про закриття кримінального провадження за реабілітуючими обставинами.

Наведені вище висновки, судова колегія вважає такими, що суперечать принципу «невід`ємного права особи на доступ до суду», закріпленому у ст.6 Конвенції, конструкція якої згідно висновків ЄСПЛ в рішенні по справі «Голдер проти Великої Британії» «була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися».

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 08.04.2010 року у справі «Меньшакова проти України» (Заява № 377/02) у п.52 «Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (Рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ)».

Отже, як свідчить позиція Європейського Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Тобто, звернення заявника у цій справі до суду з заявою про перегляд судового рішенння за нововиявленими обставинами поза межами 30 денного строку, обчислених судом з дня набрання законої сили Ухвали суду про його реабілітацію у кримінальному провадженні, не може перешкоджати доступ до правосуддя лише з підстав намагання ОСОБА_1 вичерпати передбачені законодавством способи досудового врегулювання спору, та з підстав помилкового його звернення до суду з позовом в загальному порядку, а не в порядку перегляду справи за нововиявленими обставинами.

У даному випадку суд першої інстанції не приділив належної уваги тому, що у ч.1 ст.363 КАСУ законодавець, окрім тривалості (30 днів), встановлює початок сплину строку, впродовж якого гарантоване право на виправлення судової помилки, а саме, момент коли особа дізна лася або могла дізнатися про обставини, що є ново виявленими.

Відповідно, для визначення початку обчислення строку для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення у справі № 804/16363/15, суду важ ливо точно встановити момент, з якого починається його перебіг. Оскільки у справі № 804/16363/15 предметом перегляду є законність наказу Міністерства юстиції України від 13.11.2015 року № 2286/5 «Про аналювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльностю, виданого Міністерством юстиції України 08.09.1999 року № 3459 на ім`я ОСОБА_1 » (а.с.13), який був виданий на підставі Рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату № 1 від 12.11.2015 р., і під час розгляду позову ОСОБА_1 у справі № 804/16363/15 по суті судом перевірялася правомірність винесення Міністерством юстиції України відносно заявника у цій справі саме наказу від 13.11.2015 року № 2286/5 про аналювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльностю, виданого на підставі Рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату № 1 від 12.11.2015 року та Подання Головного Територіалного управління юстиції у Дніпропетровській області від 07.05.2015 року № 06-54/84-95 - судова колегія акцентує увагу на тому, що у даному випадку відсутні правові підстави для обчислення строку звернення до суду з заявою про перегляд судового рішення у справі № 804/16363/15 саме з дати набрання законої сили з 01.03.2019 року ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.02.2019 року по справі №200/23277/14-к, якою скасована ухвала Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 31 грудня 2014 року та ухвали Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05.03.2019 року, яка набрала законної сили 13.03.2019 р. і якою відносно ОСОБА_1 закрито по реабілітуючим обставинам кримінальне провадженню №1 2012 04 , оскільки під час розгляду справи № 804/16363/15 та ухвалення постанови від 09.02.2016 року (а.с.76-79), Дніпропетровським окружним адміністративним судом не досліджувалися обставини по кримінальному провадженню, не перевірялася винність заявника у цій справі чи законність та обгрунтованість ухвали Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 31 грудня 2014 року про звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за злочинне посягання на підроблення документів і їх збут за п.3 ч.49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Про помиковість наведених вище висновків суду першої інстанції про «обчислення строку звернення з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами - з дати набрання законої сили ухвали Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05.03.2019 року по справі №200/23277/14-к» свідчить не лише зміст самої заяви ОСОБА_1 та фактичні обставини у цій адміністративній справі, а й положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до якого, відповідач по справі у зв`язку з відсутністю передбаченої пп. «г» п.2 ч.1 ст.12 Закону України "Про нотаріат" підстави для застосування превентивного заходу внаслідок визнання ОСОБА_1 невинуватим у вчинені злочину та закриттям стосовно нього кримінального провадження за реабілітуючих обставин, зобов`язаний був вчинити дії передбачені у ст.6 цього Закону.

Заявник же у цій справі, в свою чергу, мав обгунтовані сподівання на те, що відповідач буде діяти у відповідності до ст.6 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та вимог ч.2 ст.17 КАСУ, якою чітко визначено, що особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення позову до суду.

Крім того, з огляду на те, що «анулювання свідоцтва про право на зайнятя нотаріальною діяльністю» по своїй суті є санкцію за порушення, що застосовується Міністерством юстиції України, яка фактично порівнюється з заходом дисциплінарного стягнення в розумінні ст.147 Кодексу законів про працю України, судова колегія погоджується з апелянтом у цій справі стосовно того, що його звернення 07.03.2019 року до Міністерства юстиції України - є досудовим порядком відновлення порушених прав, і відповідно, період очікування заявником вчинення відповідачем передбачених ст.6 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» - позбавляло ОСОБА_1 можливості одночасно подати до суду заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Відрізняючи у даному спірному випадку строк здійснення заявником захисту свого порушеного права від строку виконання ним обов`язку звернення до суду протягом 30 днів з дня, коли він дазнався або повинен був дізнатися про існування обставин для перегляду судового рішення у справі № 804/16363/15 за нововиявленими обставинами, судова колегія вважає, що строк подання заяви на перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами для заявника у цій справі - ОСОБА_1 , слід обчислювати не з дня набрання законної сили ухвал по кримінальним справам, а з дня отримання ним 25 квітня 2019 року листа за підписом заступника Міністра з питань державної реєстрації І.Садовської від 10 квітня 2019 року №14023/10859-33-19/19.6.4, яким роз`яснювалося право оскарження в суді рішення про анулювання свідоцтва, та одночасно нагадувалося про те, що цим правом ОСОБА_1 скористувався 14.12.2015 року звенувшись до суду з позовом у справі № 804/16363/15.

При цьому, судова колегія зауважує, що у ОСОБА_1 при зверненні 07.03.2019 р. до Міністерства юстиції з заявою про відновлення його прав на зайняття нотаріальною діяльністю у зв`язку з його невинуватості у вчиненні передбаченого ч.ч.2, 3 ст.358 КК України кримінального правопорушення - не було підстав вважати, що Міністерство юстиції України проігнорує вимоги ст.6 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» і відповідно, у заявника по цій справі на той час не було правових підстав для одночасного звернення до суду за захистом своїх прав, порушених внаслідок аналювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльність відповідачем у цій справі, саме яким наказом від 4 березня 1996 року № 6/5/3/41 було затвердженно Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 6 березня 1996 р. за N 106/1131.

Обговорюючи питання про поновлення заявнику у цій справі строку подання заяви про перегляд судового рішення, судова колегія виходить з правової природи інституту перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, яка саме і полягає в реалізації права особи на виправлення судової помилки зва жаючи на визначений ст.361 КАСУ пере лік нововиявлених обставин, які у цій справі є неординарними. Судова колегія вважає, що суд першої інстанції під час прийняття процесуального рішення не надав належної правової оцінки доводам заявника та письмовим , поданим ним на підтвердження поважності причин пропуску строку.

Зокрема, суд першої інстанції окрім того, що ОСОБА_1 з позовом до суду в загальному порядку 25.04.2019 року відбулося внаслідок помилкового розуміння ним наданого відповідачем в листі від 10 квітня 2019 року №14023/10859-33-19/19.6.4 роз`яснення його права оскарження в суді рішення про анулювання свідоцтва та того, що заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі № 804/16363/15 заявник звернувся протягом 14 днів після отримання ним ухвали Дніпропетровського окружного адміністативного суду від 20.05.2019 року про повернення позовної заяви у справі № 160/3846/19, що в свою чергу свідчить про нетривалість терміну пропущеного строку та про постійне намагання заявника протягом цього строку знайти правильний спосіб відновлення своїх прав.

Обрання заявником помилкового способу захисту порушених прав шляхом звернення до суду в загальному порядку з позовом, який вже раніше був розглянутий по суті у справі № 160/3846/19, не може бути визнано навмисним та безпричинним пропущенням заявником визначеного ст.363 КАСУ строку звернення за переглядом судового рішення, оскільки ОСОБА_1 хоча і має юридичну освіту, але він не є фахівцем в галузі процесуального права, у застосуванні якого помилки допускаються навіть адміністративними судами.

Підсумовуючи вищенаведене у сукупності, судова колегія визнає, що зазначені заявником в клопотанні про поновлення строку обставини, внаслідок яких він звернувся до суду з заявою про перегляд судового рішення лише 03.06.2019 року, є поважними причинами пропуску 30 денного строку звернення з такою заявою, і їх поновлення у цій справі буде повністю відповідати положенням Загальної декларації прав людини 1948 року, якою передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8); право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Одночасно, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 08.04.2010 року у справі «Меньшакова проти України» (Заява № 377/02) у п.52 «Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (Рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ)».

Отже, як свідчить позиція Європейського Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Згідно з практикою ЄСПЛ для забезпечення оптимального співвідношення права на доступ до правосуддя та принципу правової визначеності у процесі прийняття судом рішення про поновлення строку на звернення до суду мають враховуватися: 1) особливі обставини кожної конкретної справи у системному відношенні з причинами пропуску строку на звернення до суду; непереборний та об`єктивний характер причин пропуску строку звернення до суду; 2) характер права, для захисту якого надійшло звернення до суду, його значення для сторін, вплив на суспільний та державний інтерес; 3) період, який минув з моменту пропуску строку, правові наслідки його поновлення або непоновлення; 4) значний публічний інтерес, який потребує захисту у спірних правовідносинах; 5) фундаментальність значення справи для судової та правозастосовної практики.

З урахуванням вище викладеного, судова колегія визнає помилковими висновки суду першої інстанції у цій справі про не надання заявником у цій справі належних доказів, на підтвердження наявності поважних причин пропуску ним звернення до суду з даною заявою, та вважає за необхідне акцентувавши увагу на необхідності поновлення заявнику у цій справі строку звернення з заявою про перегляд судового рішення у справі № 804/16363/15, скасувати ухвалу Дніпропетровського окружного адміністативного суду від 10.06.2019 року, яка до того ж була винесена неповноважним складом суду. Тобто, судею одноособово, незважаючи на те, що постанова Дніпропетровського окружного суду від 09 лютого 2016 року по суті у справі № 804/16363/15 приймалася колегією у складі трьох суддів, що є порушенням вимог ст.31, ст.33, ст.366, ст.364 КАС України і відповідно, є безумовною підставою для скасування судового рішення з підстав порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи (п.1 ч.3 ст.317 КАСУ).

Згідно п.4 ч.1 ст.320 КАС України підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до ч.3 ст.312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Таким чином, переглянувши ухвалу суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала через порушення норм процесуального права та помилкового розуміння норм матеріального права підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 по суті

Керуючись ст.ст. 242, 312, 315, 317, 320 КАС України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року - скасувати.

Направити адміністративну справу № 804/16363/15 до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 01.08.2019 року та касаційному оскарженню не підлягає бо не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов