Справа № 819/848/17
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2019-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 серпня 2019 року

Київ

справа №819/848/17

адміністративне провадження №Зі/9901/247/19

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду - Бевзенку В.М., Данилевич Н.А., Желтобрюх І.Л. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Тернопільської області та прокурора Тернопільської області Перча В`ячеслава Орестовича про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 вересня 2018 року, визначено склад колегії суддів для розгляду цієї касаційної скарги: суддя-доповідач Бевзенко В.М., судді: Данилевич Н.А., Желтобрюх І.Л.

У зв`язку зі зміною спеціалізації та переведенням до іншої судової палати судді Желтобрюх І.Л., відповідно до рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20 травня 2019 року № 14, розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду здійснено заміну зазначеного судді у справі № 819/848/17 (провадження № К/9901/62551/18).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 липня 2019 року, визначено склад колегії суддів для розгляду цієї касаційної скарги: суддя-доповідач Бевзенко В.М., судді: Данилевич Н.А., Шевцова Н.В.

ОСОБА_1 подав заяву про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду - Бевзенку В.М., Данилевич Н.А., Желтобрюх І.Л. у справі № 819/848/17, які визначені автоматизованою системою для розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Тернопільської області та прокурора Тернопільської області Перча В`ячеслава Орестовича про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу.

Заява ОСОБА_1 мотивована тим, зокрема, що в провадженні касаційного суду перебувають адміністративні справи № 819/848/17 і № 819/3567/15. Зазначені адміністративні справи, на думку позивача, взаємопов`язані між собою, оскільки мова в них йде про незаконне його звільнення, невиконання прокуратурою рішення суду про поновлення позивача на посаді та не допуск його до роботи.

Також позивач зазначає, що з Єдиного державного реєстру судових рішень 16 липня 2019 позивачу стало відомо, що Верховний Суд постановив ухвалу від 11 липня 2019 року у справі № 819/3567/15 адміністративне провадження (№К/9901/12018/18, №К/9901/12022/18, №К/9901/12023/18) про задоволення заяви судді Данилевич Н.А. про самовідвід і передав матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Тернопільської області до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення складу суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України. Зазначена заява про самовідвід мотивована тим, що суддя Данилевич Н.А. тривалий час підтримує дружні стосунки з прокурором Галицьким О.В. Вказує, що в цій адміністративній справі (№ 819/848/17) прокурор Галицький О.В. підписав і подав до суду, заперечення на позовну заяву разом з клопотанням про відмову у задоволені позовних вимог.

Також ОСОБА_1 зазначає, що суддя Бевзенко В.М. без жодної мотивації й доказів поважності пропуску відповідачем процесуальних строків на оскарження остаточних судових рішень 3 жовтня 2018 року поновив прокуратурі Тернопільської області строки оскарження рішень судів першої й апеляційної інстанцій у справі №819/848/17 і відкрив касаційне провадження у зазначеній справі. Як зазначає позивач, вказані обставини викликають у нього й інших осіб сумнів у неупередженості та об`єктивності суддів Бевзенка В.М., Данилевич Н.А., Желтобрюх І.Л. Враховуючи викладене та посилаючись на пункт 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України, ОСОБА_1 просить задовольнити заяву про відвід зазначеним суддям.

За наслідками вирішення питання про обґрунтованість заявленого відводу суд на підставі частини четвертої статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України постановив ухвалу від 7 серпня 2019 року, якою визнав заяву про відвід необґрунтованою і передав заяву ОСОБА_1 про відвід суддів на автоматизований розподіл для визначення в порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу судді, який вирішуватиме питання про відвід за цією заявою.

За наслідками автоматизованого розподілу заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Бевзенка В.М., Данилевич Н.А., Желтобрюх І.Л., визначеного для розгляду цієї справи, передано на розгляд судді Мартинюк Н.М.

Відповідно до частини восьмої статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, якому передано заяву про відвід, вирішує питання про відвід у порядку письмового провадження.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заяв про відвід, Верховний Суд виходить з такого.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частини першої якої суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Водночас суд вважає за необхідне вказати, що відповідно до частини третьої статті 39 Кодексу адміністративного судочинства України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим.

Суд звертає увагу на те, що для відведення суддів необхідно обґрунтувати наявність обставин, які викликають сумнів у їх неупередженості або об`єктивності.

Проаналізувавши викладені в заяві про відвід суддів доводи, суд дійшов висновку про відсутність визначених процесуальним законом підстав для відводу судді Бевзенка В.М., оскільки незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Стосовно доводів про відвід судді Данилевич Н.А. у цій справі, то суд дійшов висновку про відсутність визначених процесуальним законом підстав для відводу судді Данилевич Н.А., оскільки, зазначені суддею у заяві про самовідвід в іншій справі обставини не впливають на її неупередженість при розгляді цієї адміністративної справи та не свідчать про особисту зацікавленість в її розгляді.

Стосовно доводів про відвід судді Желтобрюх І.Л. суд дійшов висновку про відсутність підстав задоволення її відводу, оскільки ця суддя вийшла зі складу колегії 26 липня 2019 року у зв`язку зі зміною спеціалізації та переведенням до іншої судової палати.

Верховний Суд наголошує, що головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України" зазначено, що "у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду". Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що "особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного". Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але "вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими".

Судді повинні розглядати справи неупереджено, на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чиєї сторони або з будь-якої причини.

Неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Слово "неупереджений" передбачає відсутність упередженості, як реальної, так і суб`єктивної.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 1950 року вимагає від суду у межах своїх повноважень бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (справа "Ветштайн проти Швейцарії").

Зі змісту заяви позивача про відвід суддів Данилевич Н.А. і Бевзенка В.М. випливає, що обґрунтування цієї заяви побудовано на особистих припущеннях ОСОБА_1 , які не знаходять свого підтвердження матеріалами справи.

При об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. У вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (справа "Морель проти Франції", пункти 45-50; справа "Пескадор Валеро проти Іспанії", пункт 23) або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (справа "Лука проти Румунії", пункт 40), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (справа "Ветштайн проти Швейцарії", пункт 44; справа "Пабла Кю проти Фінляндії", пункт 30; справа "Мікалефф проти Мальти", пункт 96).

У рішенні в справі "Білуха проти України" від 9 листопада 2006 року Європейський суд з прав людини з посиланням на його усталену практику вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (пункт 49).

Крім того, відвід може бути задоволений лише у разі неможливості ухвалення суддею об`єктивного рішення у справі, відповідно до пункту 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23.

Проаналізувавши викладені в заяві позивача про відвід доводи, суд дійшов висновку про відсутність визначених процесуальним законом підстав для відводу суддів Бевзенка В.М. і Данилевич Н.А. у цій справі. Заява не містить посилання на обставини, які за суб`єктивними чи об`єктивними критеріями виключають участь суддів Бевзенка В.М. і Данилевич Н.А. у розгляді цієї справи, відповідно до статті 36 КАС України, а доводи заяви та зазначені у ній міркування зводяться до припущень заявника та не доводять наявності обставин, які викликали б сумнів у неупередженості або об`єктивності зазначених суддів при розгляді цієї справи.

Отже, не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами. Тобто, відвід повинен бути вмотивований з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Наведені у заяві доводи, за яких, на думку позивача, є сумнів у неупередженості або об`єктивності судді мають суб`єктивний характер, оскільки жодного прикладу вчинення ним дій, які б свідчили про його упередженість чи ставили б під сумнів безсторонність судді не наведено.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Бевзенка В.М. і Данилевич Н.А., проаналізувавши аргументи цієї заяви, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається позивач не є підставою вважати, що судді, визначені для розгляду цієї справи, можуть проявити упередженість при її розгляді.

Відтак, передбачених статтею 36 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для відводу суддів Касаційного адміністративного суду Бевзенка В.М. і Данилевич Н.А у цій справі немає.

Керуючись статтями 36, 40 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Касаційного адміністративного суду Бевзенка Володимира Михайловича і Данилевич Надії Андріївни в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Тернопільської області та прокурора Тернопільської області Перча В`ячеслава Орестовича про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя Н.М. Мартинюк