Справа № 580/931/19
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/931/19 Суддя (судді) першої інстанції: В.О. Гаврилюк
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Сорочка Є.О.,

Шурка О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Черкаській області, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області, у якому, просив суд: визнати протиправним (незаконним) та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Черкаській області (далі - Головне управління, відповідач) від 20.03.2018 № 0007981/1307-2301.

На обгрунтування вказаних позовних вимог, позивач зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним, оскільки при нарахуванні зазначеного податку відповідач мав виходити зі ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, встановленого у розмірі 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2017 року, із застосуванням при цьому коефіцієнту 0,5.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області від 20.03.2018 № 0007981/1307-2301.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, необ`єктивність, необґрунтованість рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що оскільки Черкаською міською радою до 15 липня 2016 року не було прийнято рішення про встановлення місцевих податків і зборів на 2017 рік, тому ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки не повинні застосуватись з коефіцієнтом 0,5, так як це суперечить підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4, статті 10, підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12, статті 267 Податкового кодексу України, частині 3 статті 27 Бюджетного кодексу України.

Звертає увагу, що суди не позбавлені можливості виділення із загальної суми податкового зобов`язання, визначеного спірним податковим повідомленням-рішенням, суми податкового зобов`язання, нарахованого неправомірно, зважаючи на практику Верховного Суду, викладеної в постанові від 25.03.2019 у справі №823/1248/17.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Так, у відповідності до положень частини першої ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами п. 2 частини першої ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до ст. 316 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач є власником таких приміщень: двоповерховий універсальний магазин та склад з прибудовами, загальною площею 2676,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 680,90 кв.м.; житловий будинок площею 635 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; нежитлова будівля магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , площею 259,5 кв.м.; інших нежитлових приміщень, площею 396,6 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_5 ; квартири загальною площею 43,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 ; нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , загальною площею 124,0 кв.м.

Головним управлінням ДФС у Черкаській області, на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 та п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.03.2018 № 0007981/1307-231, якими позивачеві визначено податкове зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, в сумі 35894,40 грн. Податковим періодом в рішенні зазначені 2017 рік.

Не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючим органом невірно застосовано до об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що перебувають у власності позивача, ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 роки, тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень частини другої ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки належить до місцевих податків, особливості введення якого передбачені ст. 12 ПК України.

У відповідності до пп. 8.1, 8.3 ст. 8 ПК України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно з пп. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 ПК України, до місцевих податків належить податок на майно, який в силу ст.265 ПК України складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Відповідно до п.10.3 ст. 10 ПК України, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Підпунктами 12.3.1, 12.3.2 п. 12.3 ст. 12 ПК України, визначено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

01.01.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII (далі - Закон № 71-VIII), яким, зокрема, викладено в новій редакції ст. 266 ПК України та введено новий податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 ст. 266 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення відносин, з приводу прав і обов`язків у яких виник спір) платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 цієї статті, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування, у відповідності до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 цієї статті, є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України, ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за один квадратний метр бази оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1 пункту 266.6 ст. 266 ПК України).

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону № 71-VIII рекомендовано органам місцевого самоврядування: у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об`єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об`єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Установлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

На виконання цих норм Черкаською міською радою прийнято рішення від 25.06.2015 № 2-1312, яким затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території м. Черкаси (далі - Положення), яким ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки встановлено у 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати станом на 1 січня звітного року за 1 кв.м бази оподаткування.

Законом України від 24.12.2015 № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» (далі - Закон № 909-VIII) внесено зміни до статті 266 ПК, які набрали чинності з 1 січня 2016 року.

Пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону № 909-VIII визначено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу Українита Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Пунктом 7 розділу ІІ «Прикінцеві положення» наведеного Закону рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених статтею 10 Податкового кодексу України.

На виконання вказаних норм Черкаською міською радою 28.01.2016 прийнято рішення № 2-136 (далі - Рішення від 28.01.2016), яким, внесено зміни до рішення від 25.06.2015 № 2-1312 та викладено Положення у новій редакції, пунктом 6.2 якого ставка податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у розмірі 1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного(податкового) року, за 1 кв.метр бази оподаткування.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.09.2015 по справі № 712/2617/16-а, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2016, які залишені без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.06.2017, визнано п.6.2 Положення «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території м.Черкаси», затвердженого рішенням Черкаської міської ради від 28.01.2016 недійсним та нечинним - таким, що не набрав чинності з 01.01.2016.

Отже, ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості що перебувають у власності позивача становить 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

У той же час, 01 січня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» від 20 грудня 2016 року №1791-VIII відповідно до п.3 р. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого установлено, що з 1 січня 2017 року до прийняття відповідним органом місцевого самоврядування рішення про встановлення ставок місцевих податків і зборів на 2017 рік відповідно до цього Закону, встановлені таким органом місцевого самоврядування ставки єдиного податку для платників першої групи, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та збору за місця для паркування транспортних засобів застосовуються з коефіцієнтом 0,5.

Отже, враховуючи, що Черкаською міською радою до 15 липня 2016 року не було прийнято рішення щодо встановлення ставок місцевих податків і зборів на 2017 рік, підлягає застосуванню ставка, визначена рішенням Черкаської міської ради №2-1312 від 25.06.2015, тобто 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, з коефіцієнтом 0,5.

Встановлена п.6.2 Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території м. Черкаси, затвердженого рішенням Черкаської міської ради від 25 червня 2015 року №2-1312, ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, яка становить 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування, має застосовуватись із урахуванням коефіцієнту 0,5 встановленого п.3 р.ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» від 20 грудня 2016 року №1791-VIII.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 №1801-VIII встановлено у 2017 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 3200 гривень, а тому ставка податку на нерухоме майно за 1 кв.м. бази оподаткування у 2017 році становить 16 грн. 00 коп. (3 200 х 0,5% = 16,00 грн).

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, контролюючий орган, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення, помилково застосував ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2017 рік за 1 кв. метр 16 грн., а не 8 грн.

Разом з тим, скасовуючи податкове повідомлення-рішення у повному обсязі судом першої інстанції не було враховано наступні обставини справи.

В силу положень Податкового кодексу України нарахування податкових зобов`язань дійсно є дискреційними повноваженнями податкового органу, які не можуть бути реалізовані іншими особами, у тому числі судом.

Разом з тим, даний адміністративний позов містить вимогу про перевірку правомірності прийнятого відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, рішення.

Оцінюючи правомірність дій та рішення органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у частині 2 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відтак, суд у даному випадку не підміняє податковий орган та будь-якого рішення замість нього не приймає, а лише перевіряє оскаржуване рішення за критеріями визначеними у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Відповідно до правової позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, висловленої у постановах від 25 квітня 2019 року по справі № 823/994/17 та від 25 березня 2019 року по справі №823/1248/17 суди не позбавлені можливості виділення із загальної суми податкового зобов`язання, визначеного спірними податковими повідомленнями-рішеннями, сум податкового зобов`язання нарахованого неправомірно.

Враховуючи, що контролюючим органом відносно позивача невірно застосовано ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2017 рік (не застосовано 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати саме з коефіцієнтом 0,5), враховуючи, що позивач не звільнений від обов`язку сплати такого податку, тому за 2017 рік позивач повинен був сплатити: 17947,20 грн., а не 35894,40 грн., як йому було визначено до сплати відповідачем в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 20.03.2018 № 0007981/1307-2301 підлягає частковому скасуванню у частині збільшення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік в сумі 17947,20 грн.

Відтак, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 27.05.2019 та є підставою для його скасування з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права в частині, що призвели до помилкового вирішення справи в цій частині, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 243, 315, 317, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області - задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області від 20.03.2018 № 0007981/1307-2301 у частині збільшення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік в сумі 17947,20 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Є.О. Сорочко

І.О. Шурко