Справа № 806/3075/17
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2019-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/3075/17

Головуючий у 1-й інстанції: Токарева М.С.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

08 серпня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Сушка О.О.

за участю:

секретаря судового засідання: Аніщенко А.О.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

представника позивача: ОСОБА_3 ,

представника відповідача: Сергійчук С.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2018 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування постанови і припису,

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2017 року ФОП ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування постанови і припису.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2018 року позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправними та скасовано припис Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області №17-к від 6 квітня 2017 року та постанову Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області №10-Ю,1006-7-17/1060/17 від 13 квітня 2017 року. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову в задоволенні позову. В обгрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що підставою для скасування постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності став помилковий та юридично необгрунтований висновок суду про те, що позивачем збудовано тимчасову споруду, яка не потребує отримання дозвільних документів на будівництво.

У судовому засіданні представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги та просила суд її задовольнити.

Представники позивача заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області було проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил ФОП ОСОБА_4 за результатами якої складно акт від 06.04.2017.

Згідно складеного акту, на частині земельної ділянки переданій ФОП ОСОБА_4 у тимчасове платне користування виконуються роботи з будівництва дерев`яних споруд на стовпчатих фундаментах, зокрема на час перевірки збудовано три таких споруди та безпосередньо виконуються роботи по зведенню четвертої. Вказані обставини стали підставою до висновку, що ФОП ОСОБА_4 виконує будівельні роботи без реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт.

На підставі вказаного акту відповідачем 06.04.2017 було винесено припис № 17/к про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил та складено протокол від 06.04.2017 про порушення у сфері містобудівної діяльності, за наслідками розгляду якого було винесено постанову №1006-7-17/1060/17 від 13 квітня 2017 року, якою на позивача, за порушення відображені у акті від 06.04.2017, накладено штраф у сумі 28800 грн.

Не погоджуючись із приписом № 17/к про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил та постановою №1006-7-17/1060/17 від 13 квітня 2017 року позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ФОП ОСОБА_4 зведена не капітальна споруда, як зазначено відповідачем у документах, складених на підставі проведеної перевірки, а тимчасова споруда для провадження підприємницької діяльності, яка виготовлена з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, встановлена тимчасово, без улаштування фундаменту. Тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що посадові особі відповідача виключно шляхом проведення візуального огляду безпідставно встановили наявність фундаменту та віднесли тимчасову споруду до капітальних споруд, які потребують отримання дозвільних документів на будівництво.

Колегія суддів не погоджується з цим висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, доводи апеляційної скарги зводяться до того, що підставою для скасування постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності став помилковий та юридично необгрунтований висновок суду, що ФОП ОСОБА_4 влаштовано тимчасову споруду, яка не потребує отримання дозвільних документів на будівництво.

Відповідно до ст.19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності регулює Конституція України, Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" та інші нормативно - правові акти.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 294 від 09.07.2014 року "Про затвердження Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України", Державна архітектурно-будівельна інспекція України здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, державних стандартів і правил, технічних умов, інших нормативних документів під час провадження містобудівної діяльності та у визначених законодавством випадках проводить перевірки відповідності підготовчих та будівельних робіт, будівельних матеріалів, виробів і конструкцій, що застосовуються під час будівництва об`єктів, вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил, технічним умовам, затвердженим проектним вимогам, рішенням.

Згідно ст.41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Відповідно до п. 3 "Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду" затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 698 від 19.08.2015 року, основними завданнями нагляду є, зокрема, скасування чи зупинення дії рішень, прийнятих з порушенням вимог містобудівного законодавства об`єктами нагляду, зокрема щодо документів, які дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування або анулювання зазначених документів. Пунктом 5 даного Порядку визначено, що у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, вчинених об`єктами нагляду, головні інспектори будівельного нагляду мають право видавати обов`язкові до виконання об`єктами нагляду приписи про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності та скасовувати чи зупиняти дію прийнятих об`єктами нагляду відповідно до визначених Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" повноважень рішень, які порушують вимоги законодавства у сфері містобудівної діяльності, з подальшим оприлюдненням такої інформації на офіційному веб-сайті Держархбудінспекції.

Частиною 4 статті 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено, що розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури.

Нормативно-правовим документом, який регулює розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності є Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 року №244.

Згідно п. 1.3 Порядку №244 тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Підставою для розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності є паспорт прив`язки ТС. Замовник, який має намір встановити тимчасову споруду, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення ТС.

Пунктом 2.4. Порядку № 244 визначено, що відповідність намірів щодо місця розташування ТС комплексній схемі розміщення ТС (у разі її наявності), будівельним нормам визначає відповідний орган з питань містобудування та архітектури, який утворено у складі виконавчого органу відповідної сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації, протягом десяти робочих днів з дня подання зазначеної заяви.

Так, у акті перевірки вказано, що на частині земельної ділянки переданій ФОП ОСОБА_4 у тимчасове платне користування виконуються роботи з будівництва дерев`яних споруд на стовпчатих фундаментах, зокрема на час перевірки збудовано три таких споруди та безпосередньо виконуються роботи по зведенню четвертої. Вказані обставини стали підставою до висновку, що ФОП ОСОБА_4 виконує будівельні роботи без реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт.

Як зазначено судом першої інстанції, за змістом, п. 7.5.1 ДБН В.2.1-10-2009 "Основи та фундаменти споруд. Основні положення" - глибина закладання фундаментів приймається з урахуванням глибини сезонного промерзання ґрунтів, що відповідно до наведених у Технічних висновках розрахунків, для місця розташування ФОП ОСОБА_4 споруди, становить 0,9 м. В даному випадку, глибина закладання бетонної підготовки значно менша нормативної глибини промерзання ґрунту і не є фундаментом.

Однак, колегія суддів із вказаним висновком не погоджується, оскільки відповідно до ДБН В.2.1-10-2009 «Основи та фундаменти споруд» фундамент - частина будівлі чи споруди, переважно підземна, яка сприймає навантаження від споруди і передає їх на основу, складену грунтами (природну) чи штучну.

За способом улаштування розрізняють фундаменти з вийманням або без виймання грунту. З вийманням грунту влаштовують малозаглиблені, мілкого закладання та заглиблені фундаменти, що зводяться у котлованах (п.1.11 ДБН В.2.1-10-2009).

До малозаглиблених слід відносити фундаменти, підошва яких розташовується в межах глибини промерзання грунтів (п.5.4 ДБН В.2.1-10-2009).

За конструкцією фундаменти поділяють на окремо розташовані стовпчасті, стрічкові, щільові просторові, спеціальні з анкерами, із забивних блоків чи коротких паль, перехресні системи стрічок, плитні, коробчасті, просторові-рамні, які можуть бути малозаглиблені, мілкого закладання та заглиблені для споруд, що влаштовують у котлованах (п.5.9 ДБН В.2.1-10-2009). Стовпчасті фундаменти зводять під будівлі з легкими стінами: дерев`яними, каркасними.

Водночас, глибина закладання фундаментів повинна прийматись зокрема з урахуванням - призначення і конструктивних особливостей об`єктів, що проектуються, навантажень і впливів на фундаменти, глибини сезонного промерзання грунтів (п.7.5.1 ДБН В.2.1-10-2009).

Таким чином, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку глибина закладання бетонної підготовки значно менша нормативної глибини промерзання грунту і не є фундаментом, оскільки з наведеного вбачається, що будівельними нормами не передбачено, що глибина закладання фундаменту повинна бути не менша глибини сезонного промерзання грунтів, адже під час закладення фундаментів враховується характеристика будівлі (будівельний матеріал, розміри, поверховість), яку планується будувати.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що вищевказаним підтверджується той факт, що позивачем виконані будівельні роботи з будівництва дерев`яних будівель на стовпчастих, малозаглиблених фундаментах.

Також, судом першої інстанції вказано, що ФОП ОСОБА_4 зведена не капітальна споруда, як зазначено відповідачем у документах, складених на підставі проведеної перевірки, а тимчасова споруда для провадження підприємницької діяльності, яка виготовлена з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, встановлена тимчасово, без улаштування фундаменту.

Слід зазначити, що згідно Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244 тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Стаціонарна тимчасова споруда - це споруда, яка має закрите приміщення для тимчасового перебування людей і по зовнішньому контуру має площу до 30 кв.м.

Однак, одна із збудованих позивачем будівель є одноповерховою спорудою з мансардою, прямокутної форми з розмірами в плані: 14,35х8,6=123,41 м.кв., а інша - одноповерховою спорудою, прямокутної форми з розмірами в плані: 11,4х8,4=95,76 м.кв., що свідчить про не підпадання вказаних будівель під визначення тимчасової споруди, яка повинна мати площу до 30 м.кв.

При цьому, згідно вимог п.п. 2.26, п.п.2.28 Наказу №244 основною характеристикою тимчасової споруди є можливість змінити її місце розташування шляхом перенесення в інше тимчасове місце у разі необхідності.

Однак, зазначені будівлі позивача є нерухомим майном, які неможливо в будь-який спосіб перемітити без їх знецінення, що також свідчить про не віднесення збудованих позивачем об`єктів до тимчасових споруд.

Щодо посилання суду першої інстанції на рішення сесії Повчанської сільської ради від 2102.2016 №27, яким погоджено надання дозволу ФОП ОСОБА_4 на розробку проектної документації на встановлення малих архітектурних форм та погоджено створення зони відпочинку з туристичними маршрутами та лист ДП «Лугинське Державне лісогоподарське агропромислове підприємство «Лугинський держлісгосп АПК» від 01.09.2016 №374 щодо не заперечення розміщення тимчасових будівель на ділянці наданій позивачу у тимчасове користування, то слід зазначити, що вказане рішення та лист не свідчать про встановлення позивачем тимчасових будівель.

Разом з тим, на підставі звіту №36-10-2017, №37-10-2017 про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних споруд щодо об`єкту: літній будинок з мансардою для тимчасового проживання, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем встановлено тимчасові споруди.

Однак, слід зазначити, що зі змісту вказаних звітів вбачається будівництво позивачем літніх будиночків, про встановлення останнім тимчасових будівель не зазначається.

Експертом Май-Маєвським В.М. вказаний об`єкт класифіковано, згідно Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженим наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507, код-1110.4. Згідно вказаного коду об`єкти відносяться до будинків дачних та садових.

Слід звернути увагу, що сфера дії вказаного класифікатора не розповсюджується на тимчасові споруди, оскільки об`єктами класифікації є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Крім того, експертом визначено ІV клас капітальності вказаних будівель. До четвертого класу капітальності належать деревяні, рубані й брущаті, змішані, сирцеві; фундаменти - стрічкові бутові, стіни-рубані, брущаті, змішані (цегляні й деревяні), сипцеві, перекриття - деревяні. У висновку звіту №36-10-2017 вказано, що стан фундаментів на момент обстеження характеризується як задовільний.

Таким чином, враховуючи зазначене, колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що збудовані ним будівлі не є тимчасовими спорудами, оскільки вищевказаним підтверджено, що позивачем виконані будівельні роботи з будівництва дерев`яних спору на стовпчастих малозаглиблених фундаментах, а тому вказані об`єкти належать до капітальних будівель.

Посилання позивача на рішення Господарського суду Житомирської області від 20.09.2018 у справі №906/853/17, у якому суд погодився із висновком експерта, що ФОП ОСОБА_4 зведено не капітальні споруди, а споруди, які відповідають ознакам тимчасової (некапітальної) споруди, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки постановою Верховного Суду від 10 квітня 2019 року вказане рішення скасовано та залишено без розгляду позов заступника прокурора Житомирської області в інтересах держави в особі Державного підприємства "Лугинське спеціалізоване лісове господарство" до Фізичної особи-підприємця Лазарчука Ярослава Володимировича.

Отже, з наведеного вбачається, що вказаний об`єкт будівництва віднесений до І категорії складності, а тому відповідно до Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 466, замовник набуває право виконувати будівельні роботи на об`єктах І-ІІІ складності після реєстрації органами Держархбудконтролю декларації про початок виконання будівельних робіт.

Як встановлено, позивачем на час перевірки не надано для реєстрації органам Держархбудконтролю декларацію про початок виконання будівельних робіт на вказаному об`єкті і водночас розпочато будівельні роботи, а саме збудовано капітальні споруди.

Жодного доказу, що будівельні роботи здійснювались на підставі дозвільних документів, виданих з урахуванням норм чинного містобудівного законодавства, позивачем суду надано не було, як і не було пред`явлено перевіряючому під час проведення перевірки.

Відтак, викладені в акті перевірки висновки відповідача про те, що позивач самочинно без будь-яких дозвільних документів виконав будівельні роботи є достовірними та обґрунтованими.

У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил або приписом про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт.

Відповідно до вимог п.1 ч.41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Порядку №533 складено припис №17-к від 06.04.2017 та протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 06.04.2017.

З урахуванням зазначених обставин, суд зазначає, що відповідач діяв у межах та у спосіб визначений Законом, правомірно застосував санкції за не виконання суб`єктом містобудування вимог Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Таким чином, з врахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що відповідачем надано суду достатньо належних доказів, які свідчать про необґрунтованість заявлених позовних вимог, а тому доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог та застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального права, а також враховано не всі встановлені у справі обставини, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 09 серпня 2019 року.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О. Сушко О.О.