Справа № 808/543/13-а
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2019-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

08 серпня 2019 року

Київ

справа №808/543/13-а

адміністративне провадження №К/9901/27278/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєва В.І. Пасічник С.С. секретар судового засідання - Лопушенко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуОфісу великих платників податків Державної фіскальної служби
на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 01.08.2016(суддя - Семененко М.О.)
на ухвалуДніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2016(колегія у складі суддів: Чередниченко В.Є., Коршун А.О., Панченко О.М.)
у справі № 808/543/13-а
за позовомПублічного акціонерного товариства «Мотор Січ»
доОфісу великих платників податків Державної фіскальної служби
проскасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Мотор Січ» (далі - Товариство) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Запоріжжі Державної податкової служби (правонаступником якого є Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління ДФС, далі - ДПІ) у якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення від 20.09.2012 № та №.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вказані податкові повідомлення-рішення повинні бути скасовані, оскільки висновки відповідача, щодо нереальності господарських операцій позивача з ФОП ОСОБА_1 та ненадання до митного органу у встановленому законодавством порядку інформації про використання не за цільовим призначенням товарів на суму 685143,00 грн., ввезених на митну територію України без сплати ввізного мита, викладені у акті №337/25-2/14307794 від 05.09.2012 на підставі якого було прийнято оскаржені рішення є безпідставними та необґрунтованими.

Справа судами розглядалась неодноразово.

В останній раз, постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 01.08.2016, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2016 позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення контролюючого органу від 20.09.2012 № та №, у зв`язку із реальністю господарських операцій між позивачем та ФОП ОСОБА_1 за наслідками яких сформовано спірний податковий кредит, оскільки встановлені обставини справи свідчать про поставку товару, транспортування товару від продавця до покупця, оприбуткування товару покупцем, оплату його вартості, використання у власній господарській діяльності. Щодо решти порушень, таких як несплата позивачем суми ПДВ із завезених на митну територію України товарів, що були використані не за цільовим призначенням, то відповідач не є повноважним органом по виявленню такого порушення, таким органом може лише були митниця. При цьому позивач самостійно повідомив митні органи про використання не за цільовим призначенням таких товарів ввезених на митну територію України без сплати ввізного мита за оформленими вантажними митними деклараціями, а також здійснив всі необхідні платежі до бюджету у зв`язку з їх не цільовим використанням.

Не погоджуючись з даними рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати, у задоволенні позову відмовити, оскільки вважає, що господарська операція, яка мала місце між позивачем та ФОП ОСОБА_1 не носить реального характеру. Судами не досліджено факт відображення позивачем в податковій декларації з ПДВ за червень 2012 року ПДВ у розмірі 685143,49 грн., що виникло у зв`язку з нецільовим використанням товарів, увезених у пільговому режимі.

У письмовому запереченні на вказану касаційну скаргу, які надійшли ще до Вищого адміністративного суду України, поставлено питання про залишення її без задоволення, а оскаржуваних рішень без змін.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань правомірності нарахування від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за червень 2012 року та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за червень 2012 року, яка виникла за рахунок від`ємного значення з ПДВ, що декларувалось у червні 2012 року.

За результатами вказаної перевірки відповідачем складено акт №337/25-2/14307794 від 05.09.2012 року в якому зроблено висновок про порушення позивачем:

- п.185.1 ст.185, п.190.1 ст.190, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.3, абз. «а» п.200.4 ст.200, п.201.4, п.201.10 ст.201, п.4 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України (далі - ПК України), п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2010 №680 «Питання ввезення на митну територію України товарів суб`єктами літакобудування», п.2 розділу ІХ, п.3.9 п.3 розділу V «Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 25.11.2011 №1492 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 25.12.2011 за №1490/20228, у зв`язку з чим позивачем завищено заявлену суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість за червень 2012 року на суму 691139,00 грн.;

- п.185.1 ст.185, п.190.1 ст.190, п.4 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України, п.1 Постанови КМУ від 21.07.2010 №680 «Питання ввезення на митну територію України товарів суб`єктами літакобудування», п.3.9 п.3 розділу V «Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 25.11.2011 №1492 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 25.12.2011 за №1490/20228, в результаті чого встановлено використання позивачем сум, що не сплачені до бюджету внаслідок отримання (застосування) податкової пільги не за призначенням у сумі 685143,00 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 20.09.2012 року:

- № яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 691139,00 грн. та нараховані штрафні санкції в розмірі 345569,50 грн.;

- № яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 685143,00 грн., в т.ч. за основним платежем 0,00 грн. та 685143,00 грн. за штрафними санкціями.

За результатами адміністративного оскарження вищевказані податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

Судами також було установлено, що контролюючий орган дійшов висновку про завищення суми бюджетного відшкодування у вказаний період з огляду на виявлені під час перевірки факти завищення податкового кредиту у розмірі 5996,00 грн., сформованого за результатами удаваних господарських операцій із ФОП ОСОБА_1 , а також заниженням ПДВ у розмірі 685143,00 грн. за наслідками використанням товарів не за цільовим призначенням, завезених позивачем на митну територію України у пільговому режимі.

Відповідно до приписів підпункту «а» пункту 198.1 та пунктів 198.2, 198.3 статті 198 ПК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу положень пункту 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За вимогами пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Проведення господарських операцій суб`єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.

Зважаючи на вимоги вищенаведених норм попередні судові інстанції, вирішуючи спір по суті, дійшли правильного висновку, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів, робіт та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, які містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що реальність здійснення господарських операцій між Товариством (позивачем) і ФОП ОСОБА_1 (постачальником) за договором від 01.09.2011 №10695/11-Д9ТПУ підтверджена належними первинними документами, які свідчать про виконання постачальником означених договором робіт, оскільки позивачем були надані докази по видам та обсягам запасних частин, які згідно означеного договору поставляв підприємець позивачу.

Інші мотиви контролюючого органу щодо удаваності таких операцій позивача із підприємцем, такі як наявність податкової інформації про відсутність належних первинних документів на підтвердження отримання товару ФОП ОСОБА_1 від своїх постачальників, в даному разі, не ставить у залежність доведених у судовому порядку обставин, які свідчать про реальність та товарність господарських операцій позивача з його контрагентом згідно договору від 01.09.2011 №10695/11-Д9ТПУ.

Зважаючи на викладене, суди попередніх інстанцій, вирішуючи спір по суті та посилаючись на положення Податкового кодексу України, дійшли правильного висновку, що наведеними правовими нормами, в першу чергу, регламентовано пряму взаємозалежність правильності врахування платником податку у податковому обліку витрат на оплату придбаних у контрагента товарів/робіт/послуг від підтвердження проведених господарських операцій належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

В тому числі з обов`язковим врахуванням того, що навіть наявність у покупця належно оформлених документів, необхідних для віднесення певних сум до податкового кредиту або складу витрат, зокрема виданих продавцем податкових накладних, не є безумовною підставою їх формування, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій та факту використання придбаних товарів/робіт/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За таких обставин суди, надаючи оцінку обставинам справи та наявним у справі доказам, об`єктивно звернули увагу на достатність наданих позивачем доказів для підтвердження фактів та результатів реального виконання здійснених ним з контрагентом господарських операцій, а також на оформлення первинних документів з дотриманням вимог, встановлених статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», у зв`язку з чим зробили вмотивований висновок про доведення реальності здійснених господарських операцій та факту використання придбаних товарів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку - позивача.

Поруч з цим, надали належну правову оцінку усім доказам та обставинам, що стосуються предмета доказування, в їх сукупному зв`язку один з одним, з`ясували характер та зміст спірної операції між позивачем та його контрагентом, дослідили договір укладений з останнім, а також усі укладені на його реалізацію первинні документи, пов`язані з його виконанням та які належить складати залежно від певного виду господарської операції, що усуває зауваження відповідача у касаційній скарзі про допущення судам попередніх інстанцій процесуальних порушень в цій частині.

Щодо зауважень відповідача у касаційній скарзі про помилковість висновків судів попередніх інстанцій з приводу заниженням ПДВ у розмірі 685143,00 грн. за наслідками використанням товарів не за цільовим призначенням, завезених позивачем на митну територію України у пільговому режимі, слід зазначити наступне.

Як установлено судами попередніх інстанцій, такі порушення були виявлення у зв`язку із недотриманням позивачем вимог п.185.1 ст.185, п.190.1 ст.190, п.4 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України, п.1 Постанови КМУ від 21.07.2010 №680 «Питання ввезення на митну територію України товарів суб`єктами літакобудування», п.3.9 п.3 розділу V «Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 25.11.2011 №1492 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 25.12.2011 за №1490/20228.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що факт нецільового використання завезених позивачем на митну територію товару самостійно зазначений платником в Звіті про цільове використання товарів, увезених на митну територію України із звільненням від оподаткування АТ «Мотор Січ», про що повідомлений уповноважений на то орган, - митниця, а по-друге: відповідна сума ПДВ була сплачена позивачем, разом із сумою штрафних санкцій та митних платежів.

Разом з тим, поза увагою судів залишилось з`ясування питання щодо доводів податкового органу щодо не нарахування та не відображення у складі податкових зобов`язань в декларації з ПДВ за червень 2012 р. суми ПДВ в розмір 685143,49 грн. в рядку 8, 8.2, рядок 9, що призвело до заниження податкових зобов`язань та відповідно завищення бюджетного відшкодування, незалежно від того, що вказана сума фактично сплачена. Судам слід ретельно перевірити вказані доводи, позаяк, сплаті податку передує належне його декларування.

Викладене дає підстави стверджувати прo непoвнoту встанoвлення судами всіх oбставин справи, щo мають значення для правильнoгo вирішення справи, щo такoж вказує на непідтвердження відпoвідних oбставин та фактів належними засoбами та у передбачений чинним закoнoдавствoм спoсіб.

Вказана oбставина залишились пoза межами дoслідження судами щo, з урахуванням пoвнoважень касаційнoгo суду (які не дають касаційній інстанції права дoсліджувати дoкази, встанoвлювати та визнавати дoведеними oбставини, щo не були встанoвлені в судoвoму рішенні), виключає мoжливість перевірити Верхoвним Судoм правильність виснoвків судів пoпередніх інстанцій в цілoму пo суті спoру.

Під час нoвoгo рoзгляду справи суду слід взяти дo уваги викладене в цій пoстанoві, встанoвити наведені у ній oбставини, щo вхoдять дo предмета дoказування у даній справі, дати правильну юридичну oцінку встанoвленим oбставинам та пoстанoвити рішення відпoвіднo дo вимoг статті 242 Кoдексу адміністративнoгo судoчинства України.

За правилами пункту 1 частини 2 статті 353 Кoдексу адміністративнoгo судoчинства України підставoю для скасування судoвих рішень судів першoї та (абo) апеляційнoї інстанцій і направлення справи на нoвий судoвий рoзгляд є пoрушення нoрм прoцесуальнoгo права, яке унемoжливилo встанoвлення фактичних oбставин, щo мають значення для правильнoгo вирішення справи, якщo суд не дoслідив зібрані у справі дoкази.

З oгляду на викладене, ухвалені у справі судoві рішення підлягають скасуванню з направленням справи на нoвий рoзгляд дo суду першoї інстанції.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355 Кoдексу адміністративнoгo судoчинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби - задовольнити частково.

2. Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 01.08.2016 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2016 - скасувати, а справу направити на новий розгляд до Запорізького окружного адміністративного суду.

2. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко

І.А. Васильєва

С.С. Пасічник ,

Судді Верховного Суду