Справа № 420/1501/19
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2019-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1501/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2019 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши у приміщенні суду в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Яо ОСОБА_1 до Головного управління ДМС України в Одеській області про визнання неправомірним та скасування наказу Головного управління ДМС України в Одеській області №47 від 11.03.2019 року щодо відмови Яо ОСОБА_1 в оформленні документів для вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобов`язати Головне управління ДМС України в Одеській області розглянути заяву Яо ОСОБА_1 щодо вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту,-

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернувся Яо ОСОБА_1 до Головного управління ДМС України в Одеській області про визнання неправомірним та скасування наказу Головного управління ДМС України в Одеській області №47 від 11.03.2019 року щодо відмови Яо ОСОБА_1 в оформленні документів для вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобов`язати Головне управління ДМС України в Одеській області розглянути заяву Яо ОСОБА_1 щодо вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначив, що відповідачем прийнято неправомірне рішення щодо відмови Яо ОСОБА_1 в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Позивач вважає, що відповідачем не було об`єктивно та належним чином встановлено наявність або відсутність конвенційних ознак, які дають право позивачу на отримання статусу біженця або особи, що потребує додаткового захисту. Крім того, при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем не досліджено в повному обсязі підстави та обставини, з яким Закон України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" пов`язує надання статусу особи, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Представник відповідача 08.04.2019 року за (вхід.№12701/19) надав до суду відзив на позов, у якому з посиланням на обставини, встановлені висновком про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 11.03.2019 року, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 19.03.2019 року було відкрито провадження по справі №420/1501/19 за правилами загального позовного провадження.

В судове засідання 30.07.2019 року сторони до залу судового засідання №27 Одеського окружного адміністративного суду не прибули, позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача був сповіщений належним чином про день, час та місце слухання справи, але в судове засідання не прибув без поважних причин, а тому суд, на підставі положень ч.9 ст.205 КАС України, ухвалив рішення розглянути цю справу в порядку письмового провадження 09.08.2019 року за наявними в справі письмовими доказами та запереченнями.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, суд встановив наступні факти та обставини:

Позивач - Яо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є уродженцем с.Морікро, департаменту Сакассу, регіону Гбеке, району Валі ду Бандама, за віросповіданням християнин-євангеліст, за національністю івуарієць, етнічна належність баулі, рідна мова баулі, вільно володіє французькою мовою.

Позивач, 18.02.2019 року звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до анкети особи, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою яка потребує додаткового захисту, позивач вказав, що прибув в Україну 18.01.2019 року, кордон перетнув легально на підставі паспортного документа ОСОБА_2 - ОСОБА_3 серії 17 НОМЕР_1 .

У заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, позивач повідомив, що офіційно перебуває членом партії FPI з 2010 року. Лідер партії Лоран Гбагбо програв вибори президента у 2010 році і його запроторили до в`язниці (2010-2011 роки) та віддали під міжнародний трибунал. Позивач спільно з іншими прихильниками ОСОБА_4 Гбагбо брали участь у мітингах на його підтримку протягом 2011-2018 років, останній мітинг відбувся у вересні 2018 року. Вони виходили на мітинги кожного разу, коли відбувалися засідання в Гаазі. Прихильники діючої влади, зокрема новообраного президента Алассана ОСОБА_5 , постійно намагалися завадити проведення мітингів. Під час проведення мітингу 25 вересня 2018 року позивач був заарештований правоохоронними органами та перебував під арештом протягом трьох днів. Офіційні обвинувачення позивачу не були висунуті, після чого йому звільнили. Прихильники ОСОБА_6 серед населення постійно погрожували прихильникам ОСОБА_7 , у тому числі позивачу, іноді могли виникати бійки між ними. Внаслідок цього позивач морально не міг в подальшому знаходитися на території країни громадянської належності. У випадку повернення, позивач точно не може пояснити, що може з ним трапитися. Водночас дуже боїться щоб його не вбили.

На підставі матеріалів особової справи №2019OD0032, заступником начальника відділу по роботі з шукачами захисту управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУДМС в Одеській області складено висновок про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Висновок мотивовано відсутністю умов, визначених п.1,13, ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб які потребують додаткового або тимчасового захисту», для отримання відповідного статусу.

11.03.2019 року Головним управлінням ДМС України в Одеській області видано наказ №47 про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання Яо ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

12.03.2019 року позивач отримав повідомлення про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до протоколу співбесіди з громадянином ОСОБА_8 Яо ОСОБА_1 за ознаками раси, громадянства, національності, віросповідання, за ознакою належності до певної соціальної групи на території країни громадянської належності його не переслідували. Позивача переслідували за ознакою певних політичних переконань на території ОСОБА_2 -д`Івуару. Він є членом організації FPI, яка підтримує колишнього президента ОСОБА_2 - ОСОБА_9 , який у 2010 році програв вибори президента. Новобраним президентом з 2010 року по теперішній час є ОСОБА_6 . Смертної кари у ОСОБА_2 -д`Івуар немає. Позивач повідомив, що у разі повернення до країни громадянської належності можливо до нього будуть застосовані тортури або він може втратити життя. Його били прихильники новообраного президента Алассана Уаттара через його підтримку ОСОБА_10 Приблизно 25 вересня 2018 року під час проведення мітингу 25 вересня 2018 року позивач був заарештований правоохоронними органами та перебував під арештом протягом трьох днів. Позивач повідомив, що у нього та у його родичів не було проблем з органами державної влади Кот-д`Івуар, а виникали проблеми лише з прихильниками чинного президента ОСОБА_6 . Позивач та його близькі родичі не були причеті до свавільних арештів, затримань, позасудових рішень на території країни громадянської належності. Мав доступ до державних, комерційних та медичних установ. Представники партії FPI є депутатами парламенту Кот-д`Івуару, точну кількість позивач сказати не може. Також, представники зазначеної партії мають своїх представників у місцевих органах виконавчої влади.

Суд погоджується з підставами відмови позивачу в оформленні документів для наданні статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, що містяться в оскаржуваному позивачем наказі № 47 від 11.03.2019 року з таких підстав.

Відповідно до ст.ст.1,25 Міжнародної конвенції про статус біженців від 28.07.1951 року, ст.26 Конституції України біженцям гарантується захист державою України, забезпечення гарантування відповідних прав нарівні з громадянами України, інших держав та соціальний захист.

Відповідно до положень ст.1 Міжнародної конвенції про статус біженців від 28.07.1951 року, під цією особою визначають особу, яка не є громадянином країни прибуття, внаслідок ґрунтовних побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Натомість з матеріалів особової справи вбачається, що позивач не зазнавав і не зазнає жодних переслідувань за конвенційними ознаками визначення статусу біженця у відповідності до вимоги п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а саме в нього відсутні обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками раси, національності, громадянства (підданства), віросповідання, належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

Відповідно до аналізу наданих матеріалів разом із наявною інформацією по країні громадянського походження позивача встановлено відсутність умов, які можуть бути розглянуті в контексті надання позивачу додаткового захисту в Україні, згідно визначення п.13 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», через відсутність доведених фактів серйозної і не вибіркової загрози життю, фізичній цілісності чи свободі в країні громадянського походження. Також, не встановлено жодних фактів щодо можливості застосування до заявника нелюдського поводження або катування у разі повернення на Батьківщину.

Згідно з п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011 №3671-VI, біженець це особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», додатковий захист - форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутися в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок обставин, зазначених у пункті 13 частини першої цієї статті.

Пунктом 13 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» встановлено, що особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Згідно абз.5 ст. 6 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту особа, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні.

Згідно з ч.7 ст.7 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», до заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі якщо у заявника відсутні документи, що посвідчують її особу, або такі документи є фальшивими, вона повинна повідомити про цю обставину в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також викласти причини виникнення зазначених обставин.

Частиною 2 статті 19 Конституції України, передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.6 ст.8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Як встановлено у ході розгляду справи, ані позивач, ані його найближчі родичі не зазнавали будь-якої дискримінації, насильницького, нелюдського або такого, що принижує гідність поводження або покарання від діючої влади ОСОБА_2 - ОСОБА_11 .

Близькі родичі позивача наразі мають можливість безперешкодного працевлаштування та подальшої трудової діяльності на державній службі (анкета від 27.02.2019 року), у них не виникає жодних проблем в процесі трудової діяльності (протокол співбесіди від 11.03.2019 року). Крім того, позивач продовжує підтримувати контакти з рідною сестрою, яка заміжня за представником державних військових структур, у позивача не виникає проблем у зв`язку з вищезазначеною обставиною (анкета від 27.02.2019 року), що додатково вказує на відсутність неправомірних утисків по відношенню до позивача з боку державних органів.

Позивач зазначає, що у нього не має жодних проблем з новою владою ОСОБА_2 - ОСОБА_11 , проте є проблеми з її прихильниками. Зазначене також підтверджується значним проміжком часу з моменту зміни влади у ОСОБА_2 - ОСОБА_12 , його прибуттям до України та часом звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

З матеріалів справи вбачається, що дійсною причиною звернення заявника до територіального підрозділу ДМС була не потреба в міжнародному захисті через можливість зазнати загрози для власного життя на території країни громадянської належності, а лише бажання отримання тимчасової легалізації на території України.

У пункті Пунктом 22 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25.06.2009 № 1 зазначено, що судам варто зважати на те, що значна тривалість проміжків часу між виїздом з країни громадянської належності, прибуттям в Україну та часом звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в окремих випадках може свідчити про відсутність у особи обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань. Крім того позиція стосовно тривалості проміжків часу із зверненням за міжнародним захистом, узгоджується з постановою Верховного Суду у справі К/9901/2164/17 (820/1502/17) від 14.03.2018, якою касаційну скаргу ДМС було задоволено, а рішення першої та апеляційної інстанції - скасовано. В зазначеній постанові суд касаційної інстанції прийняв до уваги доводи про те, що значна тривалість проміжків часу між виїздом з країни громадянської належності, прибуттям в Україну та часом звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, свідчить про відсутність у особи обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань.

Отже, суд встановив, що відповідач належним чином перевірив обставини, викладені у заяві позивача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, та цілком обґрунтовано зробив висновок про відсутність підстав необхідних для визнання позивача біженцем, або віднесення його до категорії осіб, які потребують додаткового захисту.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем належним чином перевірені обставини, викладені у заяві позивача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, та цілком обґрунтовано зроблено висновок про відсутність підстав необхідних для визнання позивача біженцем, або віднесення його до категорії осіб, які потребують додаткового захисту.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що наказ Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області №47 від 11.03.2019 року про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання Яо ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту є правомірним, прийнятим в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законом, з урахуванням усіх фактичних обставин справи.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Яо ОСОБА_1 у повному обсязі.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, оцінюючи у сукупності надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Яо ОСОБА_1 до Головного управління ДМС України в Одеській області про визнання неправомірним та скасування наказу Головного управління ДМС України в Одеській області №47 від 11.03.2019 року щодо відмови Яо ОСОБА_1 в оформленні документів для вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобов`язати Головне управління ДМС України в Одеській області розглянути заяву Яо ОСОБА_1 щодо вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, задоволенню не підлягають відповідно до положень ч.1 ст.245 КАС України.

Судові витрати розподілити за правилами ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст.139,242-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог Яо ОСОБА_1 до Головного управління ДМС України в Одеській області про визнання неправомірним та скасування наказу Головного управління ДМС України в Одеській області №47 від 11.03.2019 року щодо відмови Яо ОСОБА_1 в оформленні документів для вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобов`язати Головне управління ДМС України в Одеській області розглянути заяву Яо ОСОБА_1 щодо вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя Єфіменко К.С.

.