Справа № 440/1354/19
Суддя: Калитка О.М.
Дата ухвалення: 2019-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2019 р. Справа № 440/1354/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калитки О. М.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Рєзнікової С.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Полтавського об"єднаного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.05.2019 року, головуючий суддя І інстанції: І.С. Шевяков, місце складання м. Полтава, повний текст складено 20.05.19 року по справі № 440/1354/19

за позовом ОСОБА_1

до Полтавського об"єднаного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років на підставі п. "б" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

- визнати протиправним та скасувати рішення Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області № 6 від 18.01.2019 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років на підставі п. "б" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

- зобов`язати призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі п. "б" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачем протиправно відмовлено йому у призначенні пенсії за вислугу років на підставі п. "б" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Зокрема, ним зазначено, що він має 56-річний вік і має право на призначення пенсії згідно з пунктом "б" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", оскільки його пільговий стаж на геофізичних роботах у свердловинах в польових умовах становить 12 років 8 місяці 17 днів. Обрахунок пільгового стажу позивач здійснював із розрахунку середньорічної кількості робочих днів. Відповідач, приймаючи оскаржуване рішення про відмову, здійснив розрахунок пільгового стажу зі застосування середньорічної кількості календарних днів, що, на думку позивача, є невірним, не ґрунтується на законі і, як наслідок, призвело до невірного висновку відповідача про недостатність стажу ОСОБА_1 для призначення пільгової пенсії.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20.05.2019 року у справі № 440/1354/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій та рішення протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задоволено в повному обсязі.

Відповідач не погодився із рішенням суду та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, 07.08.2018 ОСОБА_1 звернувся із заявою до Полтавського об`єднаного ПФУ Полтавської області про призначення пенсії за вислугою років згідно з пунктом "б" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у зв`язку з наявністю необхідного стажу роботи на польових геологорозвідувальних, пошукових, топографо-геодезичних, гідрографічних, гідрологічних, лісовпорядних і розвідувальних роботах - 12 років 8 місяці 17 днів.

Рішенням Полтавського об`єднаного ПФУ Полтавської області від 18.01.2019 № 6 ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років згідно "б" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" відмовлено у зв`язку з відсутність необхідного спеціального стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що документом, який підтверджує право на пенсію на пільгових умовах, окрім трудової книжки, є довідка підприємства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з наступного.

Відповідно до статті 46, пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до пункту "б" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають працівники експедицій, партій, загонів, дільниць і бригад, безпосередньо зайняті на польових геологорозвідувальних, пошукових, топографо-геодезичних, геофізичних, гідрографічних, гідрологічних, лісовпорядних і розвідувальних роботах, - після досягнення 55 років і при стажі роботи для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі ; період роботи безпосередньо в польових умовах протягом півроку або більше півроку зараховується за рік роботи, менше півроку - за фактичною тривалістю, а на сезонних роботах - відповідно до ст.61 цього Закону.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п.п.1, 2, 3, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка; за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами; у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків; за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи; у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Таким чином, документом, який підтверджує право на пенсію на пільгових умовах, окрім трудової книжки, є довідка підприємства.

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 /а.с. 16-24/ та довідок Державного підприємства "Полтавське управління геофізичних робіт" від 12.07.2018 №№ 05-046, 05-047 та від 19.07.2018 № 06-373,06-374, останній працював у ДП "Полтавське управління геофізичних робіт" з 11.05.1999 по теперішній час, пільговий стаж позивача - 12 років 8 місяців 17 днів.

Відповідно до довідок від 12.07.2018 №№ 05-046, 05-047, повні роки стажу роботи позивача в польових умовах (2000, 2001, 2002, 2004, 2007, 2011, 2013, 2014) - 8 років; а років, в яких відпрацьовано менше півроку (менше 128 днів) - 1210 днів (1999 рік - 77 днів, 2003 рік - 118 днів, 2005 рік - 120 днів, 2006 рік - 111 днів, 2008 рік - 109 днів, 2009 рік - 109 днів, 2010 рік - 99 днів, 2012 рік - 113 днів, 2015 рік - 87 днів, 2017 рік - 105 днів, 2018 рік - 75 днів)/21,2 (середня норма робочих днів за місяць)=56 міс. 17 днів, тобто 4 роки 08 місяців 17 днів. Отже, 8 років + 4 роки 08 місяців 17 днів становлять разом 12 років 08 місяців 17 днів.

Відповідна тривалість стажу роботи надає позивачу право на пенсію згідно пункту "б" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (рішення КСУ від 30 січня 2003 року N 3-рп/2003 та від 02.11.2004 № 15-рп/2004).

Верховенство права, будучи одним з основних принципів демократичного суспільства, передбачає судовий контроль над неправомірним втручанням у право кожної людини.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

Таким чином відповідач як суб`єкт владних повноважень не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд. Безперечно, правомірним у даному випадку виходячи із фактичних обставин конкретних правовідносин є лише один варіант поведінки.

Тож у кожному конкретному випадку на підставі досліджених судом конкретних обставин у справі суд оцінює законність, обсяг, способи та межі застосування дискреційних повноважень представниками владних органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Прийняття відповідачем безпідставного та необґрунтованого рішення є по суті зловживанням своїми повноваженнями та вимагає застосування судом ефективного способу відновлення порушеного права позивача.

Жодних інших аргументів (крім вказаних у відзиві) на користь відмови у призначенні пенсії згідно з п. "б" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" відповідач не навів. Не було виявлено їх судом апеляційної інстанції під час перегляду справи.

Таким чином, єдиним варіантом правомірної поведінки відповідача вбачається призначення ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі п. "б" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за вислугу років на підставі п. "б" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" діяв не на підставі, та не у спосіб, що передбачені Законом "Про пенсійне забезпечення", а тому є підстави для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав висновків суду не спростовують.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.05.2019 року у справі № 440/1354/19 відповідає вимогам ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Полтавського об"єднаного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.05.2019 по справі № 440/1354/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Калитка
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Мельнікова С.С. Рєзнікова