Справа № 460/1170/19
Суддя: Нор У.М.
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 серпня 2019 року м. Рівне №460/1170/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Нор У.М., розглянуши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доДепартаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, у якому просить суд зобов`язати відповідача відновити виконавче провадження з виконання рішення Європейського Суду з прав людини від 13.02.2014 у справі «Щукін та інші проти України» щодо позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10.04.2019, яким скасовано постанову державного виконавця від 18.11.2015 про закінчення виконавчого провадження № 42551810 з виконання рішення Європейського суду з прав людини від 13 лютого 2014 року у справі «Щукін та інші проти України» щодо позивача, всупереч положенням частини першої статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» відповідач не відновив виконавче провадження з виконання вказаного рішення Європейського суду з прав людини.

Ухвалою судді від 03.06.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб.

Відповідач позову не визнав, представник відповідача подала суду відзив на позовну заяву зазначаючи, що рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10.04.2019 у справі № 460/307/19 не набрало законної сили, тому таке рішення не підлягає виконанню відповідачем до набрання ним законної сили. Зважаючи на вищенаведене стверджувала про відсутність правових підстав для вчинення державним виконавцем дій за таким рішенням. Таким чином, вимога позивача про зобов`язання відповідача виконати рішення суду, яке не набрало законної сили (у зв`язку з поданням позивачем апеляційної скарги), на день звернення з позовом є передчасною. З таких підстав просила суд відмовити у позові (а.с.67-69).

У судове засідання сторони не з`явились, про дату час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, що підтверджується доказами в матеріалах справи.

У позовній заяві позивач просив суд розглянути справу за відсутності позивача.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, про причини суд не повідомив.

Згідно з частиною першою статті 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до частини дев`ятої статті 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За відсутністю потреби заслухати свідка чи експерта суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.

За приписами частини четвертої статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі обставини справи та фактичні правовідносини сторін.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 10.04.2019 у справі № 460/307/19 визнано протиправними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашовою А.М. постанови від 18.11.2015 про закінчення виконавчого провадження № 42551810 з виконання рішення Європейського суду з прав людини від 13.02.2014 у справі «Щукін та інші проти України» щодо ОСОБА_1 та скасовано постанову головного державного виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашової А.М. від 18.11.2015 про закінчення виконавчого провадження № 42551810 з виконання рішення Європейського суду з прав людини від 13.02.2014 у справі «Щукін та інші проти України» щодо ОСОБА_1 .

Копію вказаного рішення суду відповідач отримав 08.05.2019 (а.с.72).

Підставою для звернення до суду з даним позовом слугувало не отримання позивачем постанови державного виконавця про відновлення виконавчого провадження з виконання рішення Європейського суду з прав людини від 13.02.2014 у справі «Щукін та інші проти України» щодо ОСОБА_1 .

Надаючи правової оцінки спірним правовідносинам сторін суд зазначає наступне.

Порядок виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) врегульовано Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон України № 1404-VIII), яким визначено виконавче провадження як сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 41 Закону України № 1404-VIII, у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

З аналізу вказаної норми Закону України № 1404-VIII слідує, що обов`язок державного виконавця відновити виконавче провадження виникає внаслідок визнання судом незаконною чи скасування, зокрема, постанови виконавця про закінчення виконавчого провадження, в установленому законом порядку.

Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Вказана норма кореспондується з положеннями частини другої статті 14 КАС України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно зі статтею 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (частина перша). У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частина друга).

Суд встановив, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 10.04.2019 у справі № 460/307/19 скасовано постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження № 42551810 з виконання рішення Європейського суду з прав людини від 13.02.2014 у справі «Щукін та інші проти України» щодо ОСОБА_1 .

Вказане рішення суду на момент виникнення спірних правовідносин, тобто звернення позивача до суду з даним позовом, законної сили не набрало.

Водночас суд з`ясував, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.06.2019 у справі № 460/307/19 (номер судового провадження: 857/6322/19) апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 460/307/19 без змін.

Вказане рішення суду апеляційної інстанції набрало законної сили з моменту його проголошення - 27.06.2019. За даними Єдиного державного реєстру судових рішень постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.06.2019 у справі № 460/307/19 надіслана судом: 27.06.2019; зареєстрована: 28.06.2019; оприлюднена: 01.07.2019.

Разом з тим, на час звернення позивача до суду з позовом рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10.04.2019 у справі № 460/307/19 не набрало законної сили, що дає підстави для висновку, що на час звернення із даним позовом постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження № 42551810 зберігала свою чинність, відтак не вважалася такою, що скасована в установленому законом порядку, як того вимагає частина перша статті 41 Закону України № 1404-VIII.

Листом від 14.06.2019 № 17524-33-19/20.1/22 відповідач повідомив позивача, що після надходження до відділу інформації про набрання рішенням суду законної сили або надходження завіреної належним чином копії рішення з відміткою суду про набрання законної сили, державним виконавцем будуть вчинені дії у відповідності до вимог чинного законодавства (а.с.74).

Окрім того, 21.06.2019 до відповідача надійшла ухвала Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2019 про відкриття апеляційного провадження у справі № 460/307/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та призначення справи до розгляду на 27.06.2019 (а.с.76).

Це означає, що на момент виникнення спірних правовідносин та звернення позивача до суду з позовом рішення суду у справі № 460/307/19 законної сили не набрало, відтак не підлягало виконанню відповідачем.

Щодо обраного позивачем способу захисту зобов`язального характеру, суд вважає необхідним звернути увагу, що зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень до вчинення певних дій є наслідком встановлення судом протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень у межах спірних павовідносин.

Зокрема, Верховний Суд у постанові від 05.04.2019 у справі № 809/248/18 (адміністративне провадження № К/9901/53585/18) акцентував, що за умови відсутності визначеної законодавством необхідності вчинення дій суб`єктом владних повноважень, бездіяльність суб`єкта владних повноважень не є протиправною, оскільки не суперечить законодавству та не створює для особи жодних негативних наслідків.

В контексті заявлених позовних вимог та виходячи зі змісту спірних правовідносин суд надає оцінку діям (бездіяльності) відповідача-суб`єкта владних повноважень саме на момент виникнення спірних правовідносин.

З огляду на це суд враховує, що на момент звернення позивача до суду з позовом рішення суду у справі № 460/307/19 не набрало законної сили, відтак, виходячи з системного аналізу наведених вище правових норм, у відповідача, відповідно, не виник обов`язок щодо вчинення дій, передбачених частиною першою статті 41 Закону України № 1404-VIII.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України виявлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності слугує підставою для задоволення адміністративного позову за умови, що встановлено порушення прав, свобод та інтересів позивача.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а частиною другою статті 77 цього Кодексу встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

За результатом розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку, що позивачем не підтверджено достатніми та належними доказами порушення його прав та охоронюваних інтересів в межах спірних правовідносин, в той час як відповідачем-суб`єктом владних повноважень доведено правомірність його дій з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є передчасними, а тому в позові слід відмовити.

Відповідно до статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_1 (( АДРЕСА_1 ) до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Городецького, буд. 13, м. Київ, 01001) про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 07 серпня 2019 року.

Суддя Нор У.М.