Справа № 200/8314/19-а
Суддя: Буряк І.В.
Дата ухвалення: 2019-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2019 р. Справа№200/8314/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Буряк І.В., розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

02 липня 2019 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відповідно до тексту заяви позивач просить: визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області, щодо припинення з липня 2015 року виплати призначеної за віком пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області нарахувати та відновити виплату ОСОБА_1 призначеної за віком пенсію з 01 липня 2015 року. Крім цього позивач просить допустити судове рішення до негайного виконання в частині виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць.

Позивач у позові зазначив, що він є пенсіонером та особою, переміщеною з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, перебуває на обліку відповідача. З червня 2015 року, разом із тим у прохальній частині позову визначено період з липня 2015 року, відповідачем припинено пенсійні виплати. Вважаючи дій відповідача, які полягали у припинені виплаті пенсії протиправними та такими, що позбавляють позивача права гарантованого конституцією України на отримання пенсії згідно чинного законодавства позивач звернувся із даним позовом за захистом порушеного права.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та проведення судового засідання.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

У встановлений судом строк, відповідачем засобами поштового зв`язку суду надано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечував проти задоволення заявлених вимог позивача.

Свою позицію відповідач вмотивовував тим, що припинення виплати пенсії відбулось з 01.12.2016 року. Щодо обставин не здійснення пенсійних виплат позивачу управлінням зазначено наступне. Згідно особистої заяви про запит пенсійної справи, позивач перебуває на обліку, як внутрішньо переміщена особа, на облік взята по матеріалам пенсійної справи. Пенсія нараховувалась та виплачувалась по листопад 2016 року (включно). Після обміну інформацією з Єдиною інформаційною базою даних про внутрішньо переміщених осіб з 01.12.2016 року виплату пенсії позивачу призупинено. Відповідачем також зазначено про скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, при цьому доказів на обґрунтування зазначеного суду не надано. Щодо вимоги про сплату заборгованості відповідачем зазначено, що відповідно до п. 15 постанови КМУ №365 від 08.06.2016 року "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" (зі змінами, внесеними постановою КМУ №335 від 25.04.2018 року) Орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. До теперішнього часу окремий порядок не визначено. Враховуючи викладене просить суд відмовити у задавлені позовних вимог.

Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області також надані письмові пояснення, згідно яких позивач перебуває на обліку Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області, як отримувач пенсії призначеної відповідно до ЗУ №1058 «про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а Головне управління здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу … згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Отже головне управління не має повноважень та підстав для здійснення нарахування та виплати пенсії позивачу.

Дослідивши матеріали справи, суд з`ясував наступне.

Позивач є отримувачем пенсії та перебуває на обліку Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області, як внутрішньо переміщена особа.

В обґрунтування позовних вимог позивач надав до суду копії документів за наступним переліком: паспорта громадянина України серія НОМЕР_1 ; пенсійного посвідчення серія НОМЕР_2 .

За результатами розгляду матеріалів наданих сторонами у справі, судом встановлено, що позивачу призупинено виплату пенсії за результатами обміну інформацією з органами соціального захисту населення осіб, які взяті на облік відповідно до Постанови КМУ від 01.10.2014 року №509, тобто з підстав не передбачених Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Інших доказів в обґрунтування законності підстав для невиплати пенсійних виплат позивачеві за спірний період часу, окрім викладеного у відзиві, відповідачем до суду не надано.

Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем, як фізичною особою та суб`єктом владних повноважень, виник публічно-правовий спір у сфері соціального захисту, з приводу правомірності невиплати виплати такого виду страхової виплати, як пенсія.

Доказів скасування Довідки тимчасово переміщеної особи на момент розгляду справи до суду не надано.

При вирішенні спору по суті судом прийнято до уваги приписи Конституції України (ст.ст.3, 19, 46), Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (ст.ст.5, 49), Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (ст.ст.1, 4, 7, 12), постанови Кабінету Міністрів України "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" від 05.11.2014 за №637 (п.1), "Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи", затвердженого 01.10.2014 постановою Кабінету Міністрів України №509 (п.1, п.7-1), та інших норм права у редакціях на час виникнення спірних правовідносин.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач перебуває на обліку відповідача як внутрішньо переміщена особа, та оримувач пенсії за віком.

Звірка з даними органів управління праці та соціального захисту населення, та зазначення факту, що позивач не знаходиться на обліку як внутрішньо переміщена особа не можуть бути підставою для позбавлення конституційного права позивача на отримання соціального захисту, а саме - отримання пенсії.

Відповідачем не надано до суду доказів наявності обставин передбачених ст.49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" для не виплати позивачу пенсії та відповідного рішення територіального органу Пенсійного фонду України або рішення суду.

Звідси, суд вважає, що відповідачем не здійснюється виплата пенсії позивачу у порушення вимог ст.49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому, суд зазначає, що застосування норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до спірних правовідносин є пріоритетним, а тому доводи відповідача щодо необхідності застосування норм постанов Кабінету Міністрів України є безпідставними.

Крім того, суд зазначає, що аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі №805/402/18 (провадження №Пз/9901/20/18), які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання поновити нарахування та виплату пенсії обґрунтовані. Проте наголошує, що відповідачем вчинено не бездіяльність, а дії, котрі й мають бути визнані протиправними. Доводи відповідача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Разом із тим, суд зазначає, що матеріалами справи підтверджено факт не нарахування та не виплати пенсії з 01.12.2016 року, замість наведеного у позові з 01.07.2015 року. Отже позовні вимоги в частині визначення дати порушеного права підлягають до часткового задоволення, а саме з 01.12.2016 року.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з вимогами статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання рішення.

Нормами статті 371 КАС України передбачено, що негайно виконуються рішення, зокрема, про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, рішення суду щодо зобов`язання відповідача поновити нарахування і виплату пенсії позивачу підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

За змістом норми частини 1 та 2 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються в тому числі з витрат, пов`язаних з розглядом справи, - витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1-3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат береться: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, суд зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу стягуються з іншої сторони лише у тому випадку, якщо професійна правнича допомога реально надавалася в справі тією особою або особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Відповідно до частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, висловленою у постанові від 15 травня 2018 року по справі №821/1594/17, належним доказом для відшкодування витрат на правову допомогу є документи, у яких конкретизовано справу, по якій таку допомогу надано.

Судом встановлено, що згідно ордеру серія КВ №189883 відповідачем було укладено договір про надання правової допомоги на підставі договору про надання правової допомоги/доручення органу (установи)Ю, уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги № 28/05/19 адвокатом Патюк С.ВАо «Патюк та партнери». Разом із тим, самого договору до матеріалів позову не долучено.

Натомість надано попередній розрахунок судових витрат відповідно витрати пов`язані з розглядом справи за скаргою: складання та подання позовної заяви (2 год.) 1000 грн., збір та підготовка додатків до позову (1 год.) 500 грн., участь адвоката у судовому засіданні (1 засідання 1000 грн.) у підсумку зазначено 2500 грн.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суд зазначає, що в підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися в акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2018 року у справі № 569/17904/17.

В матеріалах справи відсутні належні докази оплати відповідачем коштів Адвокату/Адвокатському об`єднанню, не надано відповідного рахунку на сплату, виписки з банківського рахунку, квитанцію про фактичну сплату, тощо. Крім того, в матеріалах справи відсутні акт надання послуг (акт прийому-передачі наданих послуг).

Отже, за наявності правових підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу надані представником відповідача документи унеможливлюють вирішення питання про відшкодування витрат на правову (правничу) допомогу на користь відповідача.

З урахуванням наведеного, позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи, що позивачу відстрочено сплату судового збору, суд вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь Державного бюджету України судовий збір за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру у розмірі 384,20 грн. та за рахунок позивача на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 384,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись: ст.ст.9, 77, 132, 143, 243-246, 263 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 ) до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (84302, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Поштова, 5, ) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області, щодо припинення з 01.12. 2016 року виплати призначеної за віком пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області нарахувати та відновити виплату ОСОБА_1 призначеної за віком пенсію з 01.12.2016 року.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць, відповідно до п. 1ч.1 ст. 371 КАС України.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (84302, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Поштова, 5 ) на користь Державного бюджету України (Державна судова адміністрація України) судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп..

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Державного бюджету України (Державна судова адміністрація України) судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.255 КАС України.

Рішення суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст.292, 295, 297 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 08 серпня 2019 року.

Суддя І.В. Буряк