Справа № 280/795/19
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 року о 09 год. 40 хв.Справа № 280/795/19 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Новікової І.В.

за участю секретаря судового засідання Ширшова А.А.

представника позивача - ОСОБА_10 . ,

представника відповідача - Кондратенко Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

до Головного управління Держпраці у Запорізькій області

про визнання протиправними дій, скасування наказу та постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 , звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (далі - відповідач, ГУ Держпраці), в якому позивач просив суд:

визнати протиправним та скасувати наказ ГУ Держпраці у Запорізькій області від 07.12.2018 №2097;

визнати протиправними дії щодо проведення позапланової перевірки діяльності ФОП ОСОБА_3 на підставі наказу від 07.12.2018 №2097;

визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу №ЗП2410/565/АВ/ТД-8С від 08.01.2019.

Ухвалою суду від 01.03.2019 вищевказану позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 01.04.2019 продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 22.04.2019 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 20.05.2019.

Ухвалою суду від 20.05.2019 продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів, а підготовче засідання відкладено на 19.06.2019.

Ухвалою суду від 19.06.2019 судом закрито підготовче провадження та призначено судове засідання на 16.07.2019.

В судовому засіданні 16.07.2019 оголошено перерву в розгляді справи до 07.08.2019.

В судовому засіданні 07.08.2019 проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у відповідача не було жодних правових підстав для видання спірного наказу на проведення перевірки позивача. Також, позивач вважає безпідставними посилання відповідача на те, що у позивача начебто працює без укладання трудової угоди ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки офіційно не працевлаштованих працівників позивач не має. Вказує, що в одному приміщені з ним здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_6 , у якого офіційно і працевлаштовані громадянки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . За таких обставин позивач вважає, що відповідачем протиправно застосовано до позивача штрафні санкції, оскільки твердження про допуск ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до роботи ФОП ОСОБА_3 , без укладання трудового договору, не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначив, що до ГУ Держпраці від ГУ ДФС у Запорізькій області надійшла інформація яка свідчила про можливе допущення порушень трудового законодавства України з боку ФОП ОСОБА_3 , що зумовило видання наказу про проведення інспекційного відвідування. Вказує, що позивачем інспектора Держпраці допущено до проведення перевірки та жодних зауважень щодо незаконності її проведення не висловлювалось. Відповідач зазначає, що в ході проведення інспекційного відвідування за адресою здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 було встановлено, що позивач здійснює господарську діяльність на барі. При цьому, в ході інспекційного відвідування встановлено, що громадянки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виконували обов`язки на барі, проте ФОП ОСОБА_3 з зазначеними особами трудовий договір не укладав. На думку відповідача, зазначені обставини свідчать про порушення позивачем ч.1,3 ст.24 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України), у зв`язку з чим до позивача правомірно застосовано штрафні санкції.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав позицію викладену в письмових запереченнях та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що 04.12.2018 від ГУ ДФС у Запорізькій області до ГУ Держпраці у Запорізькій області надійшов лист від 04.12.2018 №8637/8/08-01-13-04-08 «Про організацію проведення спільних перевірок», до якого надано перелік суб`єктів господарської діяльності, які за даними бази даних ДФС мають декілька ліцензій на роздрібну торгівлю алкогольними та тютюновими виробами, проте не мають достатньої кількості найманих працівників (а.с.45-46).

07.12.2018 заступником начальника ГУ Держпраці у Запорізькій області видано наказ №2097 «Про проведення інспекційного відвідування», яким наказано провести інспекційне відвідування, зокрема ФОП ОСОБА_3 (а.с.47).

12.12.2018 ГУ Держпраці у Запорізькій області видано направлення №1149 на проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_3 (а.с.48).

У період з 14.12.2018 по 20.12.2018 інспектором ГУ Держпраці у Запорізькій області проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_3 , за результатами якого складено Акт інспекційного відвідування від 20.12.2018 №ЗП2410/565/АВ.

Відповідно до висновків Акту інспекційного відвідування від 20.12.2018 №ЗП2410/565/АВ встановлено порушення ФОП ОСОБА_3 приписів ч.1, 3 ст.24 КЗпП України в частині допуску до роботи без укладання трудового договору в письмовій формі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.55).

08.01.2019 ГУ Держпраці винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЗП2410/565/АВ/ТД-ВС, якою на позивача накладено штраф у розмірі 223380,00 грн. за порушення ч.1, 3 ст.24 КЗпП України в частині допуску до роботи без укладання трудового договору в письмовій формі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Позивач, не погодившись з правомірністю призначення та проведення інспекційного відвідування та постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, які визначають, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень..

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу про призначення проведення інспекційного відвідування, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.4 ст.2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Згідно ч.5 ст.2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Відповідно до статті 12 Конвенції Міжнародної організації праці №81 від 1947 року (далі - Конвенція), інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право: a) безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції; b) проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; та c) здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються.

Згідно статті 16 Конвенції, інспекції на підприємствах проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних правових норм.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування) (далі - Порядок №295).

Пунктом 2 Порядку №295 визначено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці:

Держпраці та її територіальних органів;

виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).

Відповідно до пп.6 п.5 Порядку №295, інспекційні відвідування проводяться за інформацією: ДФС та її територіальних органів про невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності.

Згідно пп.1 п.11 Порядку №295, інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право: під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця.

Так, відповідач вказував, що підставою для видання наказу про проведення інспекційного відвідування став лист ГУ ДФС у Запорізькій області, в якому повідомлено про перелік суб`єктів господарської діяльності, які за даними бази даних ДФС мають декілька ліцензій на роздрібну торгівлю алкогольними та тютюновими виробами, проте не мають достатньої кількості найманих працівників, зокрема і ФОП ОСОБА_3 .

Позивач вважає протиправним призначення перевірки та проведення інспекційного відвідування на підставі такого повідомлення.

Суд зазначає, що відповідно до ч.5 ст.7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення).

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) без посвідчення (направлення) на здійснення заходу та службового посвідчення не має права здійснювати державний нагляд (контроль) суб`єкта господарювання.

Суб`єкт господарювання має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходу, якщо вони не пред`явили документів, передбачених цією статтею.

Отже, суд зазначає, що у разі якщо позивач вважав, що відповідачем порушено порядок призначення та проведення інспекційного відвідування, то відповідно мав право не допускати посадових осіб Держпраці до проведення інспекційного відвідування, відмовитись від надання пояснень та документів, проте таким правом позивач не скористався.

В свою чергу, допуск посадових осіб ГУ Держпраці до проведення перевірки невілює допущені процедурні порушення, а сам наказ про проведення інспекційного відвідування вважається фактично реалізованим, а тому скасування такого наказу про перевірку жодним чином не відновлюватиме порушені права та інтереси суб`єкта господарювання.

За таких обставин, в даному випадку предметом розгляду адміністративної справи повинні бути результати інспекційного відвідування, а саме постанова про накладення штрафу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправними дій по проведенню інспекційного відвідування та скасування спірного наказу, а відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Стосовно висновків відповідача про порушення ФОП ОСОБА_3 вимог ч.1, 3 ст.24 КЗпП України в частині допуску до роботи без укладання трудового договору в письмовій формі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Згідно ч.3 ст.24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Під час розгляду адміністративної справи судом встановлено, що підставою для прийняття спірної постанови стало те, що:

«… 14.12.2018 під час проведення інспекційного відвідування встановлено, що за адресою здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , кафе ІНФОРМАЦІЯ_2 знаходилася ОСОБА_4 , яка виконувала функції бармена.

За поясненнями наданими ФОП ОСОБА_3 від 14.12.2018 за даною адресою він здійснює господарську діяльність на барі. Найманий працівник -ОСОБА_11 працює один день.

ОСОБА_4 14.12.2018 надані письмові пояснення. Відповідно до пояснень, вона працює барменом стажером у ФОП ОСОБА_6 з 13.12.2018 з 11.00 до 23.00 (відповідно до пояснень, на барі здійснює діяльність ОСОБА_3 ). Трудову книжку не надала, договори вона не підписувала.

Під час інспекційного відвідування наказу про прийняття на роботу ОСОБА_4 та повідомлення про прийняття її на роботу до ФОП ОСОБА_3 не надано для ознайомлення.

14.12.2018 під час проведення інспекційного відвідування встановлено, що за адресою здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходилася ОСОБА_8 , яка виконувала функції бармена. ОСОБА_5 за барною стійкою здійснювала продаж продукції з бару та видавала чек.

За поясненнями наданими ФОП ОСОБА_3 від 14.12.2018 за даною адресою він здійснює спільно господарську діяльність з ФОП ОСОБА_6 Найманих працівників у нього не має.

Проте, за поясненнями наданими ОСОБА_5 , які зафіксовані відеозйомкою, вона стажується на бармена тиждень (інспекційне відвідування проводилося 14.12.2018). Працює з 11.00 до 23.00. Заробітну плату вона не отримувала.

Так, ФОП ОСОБА_3 допущено порушення ч.1,3 ст.24 КЗпП України відносно двох осіб ( ОСОБА_4 , ОСОБА_9 ) де вказано, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.».

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно до ч.2 ст.265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Тобто, підставою для застосування до суб`єкта господарювання штрафних санкцій є зокрема встановлення факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Разом з тим, відповідачем до суду не надано належних та достатніх доказів на підтвердження того, що громадянки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були допущенні саме ФОП ОСОБА_3 до виконання роботи без укладання трудового договору, як і не надано жодних доказів на підтвердження того, що зазначені особи в день інспекційного відвідування виконували роботу за дорученням ФОП ОСОБА_3 .

При цьому, суд зазначає, що під час проведення інспекційного відвідування відповідачем не було належним чином враховано ту обставину, що за однією адресою господарську діяльність здійснює два суб`єкта господарювання - ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_6 .

Так, в ході інспекційного відвідування, як ФОП ОСОБА_3 так і громадянки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , вказували про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 працюють у ФОП ОСОБА_6 та проходять період стажування.

Проте, зазначені обставини та пояснення не були досліджені інспектором праці, зокрема і шляхом відібрання пояснень від ФОП ОСОБА_6 , ініціювання та проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_6 , тощо.

При цьому, суд відхиляє посилання відповідача на те, що оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували на барі, то є найманими працівниками саме ФОП ОСОБА_3 , оскільки відповідачем не надано доказів того, що саме в інтересах позивача зазначені особи виконували роботу.

Відповідач в акті перевірки посилається зокрема на те, що ОСОБА_5 на момент інспекційного відвідування перебувала за баром та здійснювала продаж продукції та видавала чек, проте, до матеріалів адміністративної справи не надано чеку, про який йде мова в акті інспекційного відвідування, з якого можливо було б встановити суб`єкта господарювання, яким реалізується товар (ФОП ОСОБА_3 чи ФОП ОСОБА_6 ).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що на момент перевірки відповідачем належним чином не було встановлено та підтверджено допущення саме ФОП ОСОБА_3 до роботи без укладання трудового договору ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у зв`язку з чим застосування штрафних санкцій є передчасним та необґрунтованим.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що під час прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами відповідач діяв необґрунтовано та без урахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 , ІПН НОМЕР_1 ) - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Запорізькій області від 08.01.2019 №ЗП2410/565/АВ/ТД-ВС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 2233,80 грн. (дві тисячі двісті тридцять три гривні 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено та підписано 12.08.2019.

Суддя І.В. Новікова