Справа № 200/4083/19-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2019-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2019 р. Справа№200/4083/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича при секретарі судового засідання Глазової Т.В. розглянувши адміністративну за позовом ОСОБА_1

до Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області відповідно до якого просив суд визнати протиправним та скасувати рішення від 05.10.2018 року про відмову в призначенні пенсії за віком та визнати бездіяльність відповідача, щодо не призначення пенсії протиправною та зобов`язати призначити та виплачувати пенсію за віком з 11 липня 2017 року (з дати першого звернення), проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль. Перед виїздом за кордон Позивач мешкав за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказує, що при віці 60 років і страховому стажі понад 19 років, позивач досяг усіх необхідних умов призначення пенсії за віком, встановлених ч. 1 ст. 26 Закону про пенсії (що діяли на момент звернення за призначенням пенсії). Ані до виїзду, ані станом на сьогоднішній день, пенсія позивачу не призначалась, відповідно, пенсійних виплат він не отримує. Враховуючи те, що Позивач постійно мешкає в Державі Ізраїль, де немає територіального органу ПФУ, в нього виникли труднощі щодо того, до якого з управлінь ПФ України йому звертатися.

11 липня 2017 року представник позивача, діючи на підставі нотаріальної довіреності, подала безпосередньо до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області особисту заяву позивача про призначення пенсії нотаріально посвідчену та апостильовану.

Заява Позивача була прийнята Відповідачем разом із усіма необхідними оригіналами документів, які були надані для огляду та засвідчення копій, що підтверджується штампом УПФУ від 11.07.2017 року на супровідному листі.

04.07.2017 року було отримано відмову Відповідача №1166/02 від 04.05.2017 р. УПФУ відмовив у призначенні пенсії позивачу на підставах того, що ним не була дотримана вимога особистого звернення про призначення пенсії,та що у Позивача відсутня довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

20.07.2017 року листом від №4540/02 відповідач повторно відмовив позивачу у призначенні пенсії на підставі ст. 8 Закону України «Про звернення громадян», повторні звернення не підлягають розгляду.

Вищезазначені відмови позивачем було оскаржено до суду та відповідно до рішення Селидівського міського суду Донецької області від 10 квітня 2018 року по справі №242/5118/17 було зобов`язано повторно розглянути заяву позивача від 06.04.2017 року про призначення пенсії за віком в порядку, передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1, з наступними змінами та доповненнями.

Окрім того, 02.10.2018 року представником позивача, повторно було особисто подані оригінали документів, необхідних для призначення пенсії та всі ці документи були подані в нотаріально засвідчених копіях.

Однак, 26.10.2018 року позивачем було отримано повторну відмову відповідача за №287/М-01-01-01 від 05.10.2018 року в призначенні пенсії.

Позивач Вважає такі дії неправомірними та дискримінаційними. Вважає безспірним право позивача на пенсію.

Просив суд визнати протиправним та скасувати рішення від 05.10.2018 року про відмову в призначенні пенсії за віком та визнати бездіяльність відповідача, щодо не призначення пенсії протиправною та зобов`язати призначити та виплачувати пенсію за віком з 11 липня 2017 року (з дати першого звернення) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Ухвалою від 25 березня 2019 року суд відкрив провадження у справі, призначивши до розгляду на 15 квітня 2019 року за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

15 квітня 2019 року розгляд справи відкладено на 07 травня 2019 року.

16 квітня 2019 року відповідач надав через канцелярію суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого, просив суд відмовити у задоволені позовних вимог.

07 травня 2019 року розгляд справи відкладено на 23 травня 2019 року.

Ухвалою від 23 травня 2019 року суд перейшов зі спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Призначив підготовче засідання на 11 червня 2019 року.

10 червня 2019 року представник позивача надав через канцелярію суду пояснення по справі.

11 червня 2019 року розгляд справи відкладено на 02 липня 2019 року.

12 червня 2019 року представник відповідача надав через канцелярію суду письмові пояснення по справі.

02 липня 2019 року розгляд справи відкладено на 08 липня 2019 року.

08 липня 2019 року розгляд справи відкладено на 15 липня 2019 року.

Ухвалою від 18 липня 2019 року суд залишив позовну заяву без руху.

Ухвалою від 05 серпня 2019 року судом продовжено розгляд справи та призначено судове засідання на 09 серпня 2019 рік.

Ухвалою від 05 серпня 2019 року суд закрив підготовче провадження та перейшов до судового розгляду по суті.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 .

Позивач 01.06.1994 року виїхав за кордон до Ізраілю на постійне місце проживання, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділені посольства України в Державі Ізраіль.

06 квітня 2017 представник позивача звернувся до Пенсійного фонду України з підстав визначення уповноваженого територіального органу, що має розглядати заяву про призначення пенсії по суті.

Відповідно до відповіді Пенсійного фонду України від 18.04.2017 р. №4533/Ф-11 представнику позивача повідомлено, що управлінням направлено звернення та копії документів, доданих до звернення для розгляду по суті до управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області.

Листом від 04 травня 2017 року за №1166/02 Селидовське об`єднання управління Пенсійного фонду України Донецької області повідомила представник позивача, що заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто. Та крім того, позивачу необхідно надати довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

11 липня 2017 представник позивача, діючи на підставі довіреності, особисто звернувся до Селидовського об`єднання управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою №437/06 про призначення пенсії за віком. До заяви було додано всі необхідні оригінали документи.

Листом від 20 липня 2017 року за №4540/02 відповідач повідомив представника позивача про те, що звернення від 11.07.2017 року №437/06 не підлягає розгляду та вирішенню з посиланнями на ст. 8 Закону України «Про звернення громадян». Зазначив, що на звернення від 25.04.2017 року за №41/01 вже була надана відповідь 04.05.2017 року.

Не погодившись з діями Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови у призначені пенсії, позивач звернувся до Селидівського міського суду Донецької області з позовом.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 10 квітня 2018 року по справі №242/5118/17 було зобов`язано Селидівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.04.2017 року про призначення пенсії за віком в порядку, передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1, з наступними змінами та доповненнями.

02 жовтня 2018 року представником позивача, повторно було особисто подані оригінали документів, необхідних для призначення пенсії та нотаріально засвідчені копії.

При цьому, 26 жовтня 2018 року представником позивача було отримано повторну відмову відповідача за №287/М-01-01-01 від 05.10.2018 року в призначенні пенсії.

Згідно наданої відповідача відповідач вказав, що для виконання рішення суду від 10.04.2018 року по справі №242/5118/17 ОСОБА_1 , або його законному представнику необхідно звернутись до управління та надати заяву про призначення пенсії за віком та необхідні документи.

Не погоджуючись з отриманою відмовою в призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Статтею 8 Закону № 1058-IV закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Так, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Статтею 44 Закону № 1058-IV встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною п`ятою статті 45 Закону № 1058-IV визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009 оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Пічкур проти України, яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, право на отримання пенсії, як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

Отже, суд робить висновок, що позивач як громадянин України має право на виплату призначеної їй пенсії не залежно від місця її постійного проживання. Підстави для визнання конституційного права на виплату пенсії виникли після набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів суду також ту обстявину, що позивач не є громадянином України і у зв`язку з цим втратив право на пенсію, тому сама по собі така підстава для відмови в призначенні їй пенсії як неможливість встановити факт відсутності іноземного громадянства визнається судом необгрунтованою і такою, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Відсутність правового механізму для виплати пенсії особам, що постійно проживають за кардоном не може бути визнана судом правомірною підставою для відмови в призначенні пенсії з огляду на вимоги ст. 6 КАС України, оскільки відповідно до принципу верховенства права, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Дійсно, за вимогами статті 3 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування право на забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням мають застраховані громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено законодавством України, а також міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. На цей час ці положення неконституційними не визнані.

Однак, Україною ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до пункту 1 статті 1 Першого протоколу якої встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно з вимогами ч.5 ст.7 КАС України якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору України.

У згаданій вище справі Пічкур проти України Європейський суд з прав людини констатував порушення статті 1 Першого протоколу Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод у зв`язку з відмовою пенсійним органом заявнику в призначенні пенсії за віком на підставі його місця проживання.

Отже, як встановлено Європейським судом з прав людини в зазначеній справі положення національного законодавства України, які обмежують право особи на пенсію за ознаками місця проживання, суперечать вимогам статті 1 Першого протоколу Конвенції, тому за вимогами ч.5 ст.7 КАС України не можуть бути застосовані до спірнох правовідносин судом.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою правління ПФУ від 25.11.2005 № 22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846; далі Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 1.5 Порядку № 22-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Отже, передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу ПФУ особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 20.02.2018 у справі № 757/12134/14-а.

Суд звертає увагу, що до відповідача звертався представник позивача на підставі нотаріально завіреної довіреності з проставленим апостилем, що не заперечується відповідачем.

Згідно з частиною першою статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до частини п`ятої статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Згідно з абзацом першим пункту 1.1 розділу I Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Пунктом 2.1 розділу II Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший Порядку № 22-1 визначений перелік документів, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком:

1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу;

3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 1, 3 до Положення), або за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам, або у разі якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року (додаток 1);

4) документи про місце проживання (реєстрації) особи;

5) документи, які засвідчують особливий статус особи;

6) документ уповноваженого органу Російської Федерації про те, що особі не призначалась пенсія за місцем реєстрації на території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя, та особисту декларацію про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій особам, зазначеним у пункті 1.3 розділу І цього Порядку).

Пунктом 2.9 розділу II Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший Порядку № 22-1 закріплено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію (пункт 2.23 розділу II Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший Порядку № 22-1).

Отже, документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах, що передбачено вказаною імперативною нормою чинного законодавства.

Згідно з абзацами першим, третім пункту 4.1 розділу ІV Приймання, оформлення і розгляд документів Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2). Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Пунктом 4.2 розділу ІV Приймання, оформлення і розгляд документів Порядку №22-1 встановлено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (абзац перший пункту 4.3 розділу ІV Приймання, оформлення і розгляд документів Порядку № 22-1).

Згідно з абзацом першим пункту 4.7 розділу ІV Приймання, оформлення і розгляд документів Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з пунктом 1.7 Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Пунктом 2.8 Порядку № 22-1 визначено, що поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Також пунктом 4.10 Порядку № 22-1 передбачено, що не пізніше 10 днів після надходження всіх необхідних документів для виплати пенсії орган, що призначає пенсію, повинен їх розглянути та прийняти відповідне рішення, яке оформлюється розпорядженням. Надані документи та заява зберігаються в пенсійній справі.

Отже, після отримання відповідної заяви позивача про призначення виплати пенсії відповідач повинен був розглянути цю заяву та прийняти мотивоване рішення, у разі необхідності у відповідності з вимогами пункту 4-2 Порядку № 22-1 вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством.

Натомість, відповідач розглянувши заяву позивача про призначення пенсії, вмотивованого рішення не прийняв, а лише направив на адресу представника позивача лист від 05.10.2018 року, що на думку суду не відповідає формі та змісту вмотивованого рішення, проте, все ж таки, розцінюється як відмова у призначені пенсії.

У спірному листі відповідач вказує на те, що позивачу, або його законному представнику необхідно надати наступні документи, а саме:

- паспорт громадянина України, або посвідку на постійне проживання;

- ідентифікаційний номер;

- трудову книжку у разі, якщо в трудовій книжці є виправлення, відсутні дати, накази про прийняття або звільнення, відсутні печатки, підписи необхідно надати довідку, підтверджуючу стаж та історичну довідку у разі, якщо була реорганізація підприємства;

- диплом, атестат про навчання з вищих та середньо-фахових учбових закладів денної форми навчання;

- військовий квиток;

- довідки, які підтверджують пільговий характер роботи; накази або виписка з наказу про атестацію робочих місць;

- за бажанням, довідку про заробіток за п`ять років підряд (60 міс. до 01.07.2000), у разі реорганізації підприємства надати історичну довідку;

- заяву про відкриття поточного рахунку в АТ «Ощадбанк»;

- фотографію для оформлення пенсійного посвідчення 2,3х3 см.

Судом встановлено, що 11 липня 2017 представник позивача ОСОБА_2 звертаючись до Пенсійного фонду України з письмовим зверненням щодо передачі заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком уповноваженому управлінню було додано оригінали для огляду та нотаріально засвідчені копії: паспорта для виїзду за кордон, трудової книжки, ІПН, довідок про стаж роботи, довіреність представника та особистої заяви позивача про призначення пенсії.

Вказаний факт підтверджується листом Департеманту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України від 28.04.2017 року за №4533/ф-11 про передачу таких документів на розгляд відповідачу.

Крім того, відповідач відмовляючи в призначенні пенсії, не враховуючи ту обставину, що позивач проживає постійно за кордоном, діє через представника, і на представлення певних документів (іх оригіналів) для підтвердження її права на пенсію необхіден час, фактично позбавив позивача можливості надати такі документи для розгляду цього питання. Таким чином відповідач, на думку суду, приймаючи оскаржуване рішення, позбавив позивача можливості представлення необхідних документів для дооформлення заяви протягом наступних трьох місяцев, яке передбачене вимогами пункту 4-2 Порядку № 22-1.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, відповідач в супереч вимогам ч.2 ст.2 КАС України не довів суду, що він, приймаючи оскаржуване рішення діяв:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 № 5492-VI, документами, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України є: а) паспорт громадянина України; б) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; в) дипломатичний паспорт України; г) службовий паспорт України; ґ) посвідчення особи моряка; д) посвідчення члена екіпажу; е) посвідчення особи на повернення в Україну; є) тимчасове посвідчення громадянина України.

З огляду зазначене, суд вважає необґрунтованими доводи представника відповідача, щодо відсутності у ОСОБА_1 громадянства України, оскільки, як вбачається з матеріалів справи та не спростовано іншими доказами, із заявою про призначення пенсії до Селидівського ОУ ПФУ Донецької області позивачем було подано паспорт громадянина України для виїзду за кордон серія НОМЕР_1 , виданий органом 2ІSR від 27.11.2007 року, який підтверджує його належність до громадянства України.

Доводи представника відповідача про те, що на момент розгляду справи закінчився строк дії закордонного паспорту позивача (термін дії 27.11.2017) суд вважає такими, що не впливають на предмет даного спору. Паспорт громадянина України для виїзду за кордон оформляється на період до десяти років з можливістю продовження на такий же термін. Продовження терміну дії паспорта провадиться у порядку, встановленому для оформлення його видачі. Закінчення терміну дії паспорту громадянина України не позбавляє громадянина України гарантованих прав, не ставить особу у положення коли він позбавляється громадянства. Закінчення дії паспорту не робить такий паспорт нечиним. На час подання заяви про призначення пенсії (06.04.2017) термін дії паспорта не закінчився. Крім того, відповідач не позбавлений права запросити від позивача надати докази продовження дії паспорту.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність визнання оскарженого рішення протиправним, що є підставою для його скасування.

З огляду на встановлені судом обставини справи, а саме: прийняття відповідачем оскарженого рішення за заявою позивача, ефективним і достатнім способом захисту порушеного права буде саме визнання й скасування такого рішення.

Стосовно обраного позивачем способу захисту у вигляді зобов`язання відповідача призначити йому пенсію суд зазначає, що у рішеннях в справах Клас та інші проти Німеччини, Фадєєва проти Росії, Єрузалем проти Австрії Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Оскільки в силу частини п`ятої статті 45 Закону № 1058-IV передбачено обов`язок органу Пенсійного фонду щодо прийняття відповідного рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунок) пенсії, суд вважає, що територіальний орган Пенсійного фонду має виключну компетенцію у питаннях призначення (перерахунку) пенсії. Отже, зазначене питання віднесено до дискреційних повноважень територіального органу Пенсійного фонду.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень за критеріями, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

Аналіз наведених вище норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для призначення пенсії за віком є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду України в установленому порядку.

Позивач посилається на ті обставини, що предметом розгляду в суді вже були його вимоги про скасування рішення відповідача та зобов`язання призначити пенсію з часу звернення до пенсійного органу з заявою.

Як встановлено судом, рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 10.04.2018 у справі №242/5118/17, позов задовлено частково, зокрема у задовлені позовної вимоги про зобов`язання Селидівське ОУ ПФУ Донецької області призначити та виплачувати пенсію за віком з 11.07.2017 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації втрати частини доходів відмовлено.

Зазначене рішення суде набрало законної сили. Обставини, встановлені в цих рішеннях судів, не доказуються при розгляді цієї справи в силу вимог ч.4 ст. 78 КАС України, отже необгрунтованість вимог позивача про призначення їй пенсії за віком з 11.07.2017 (з дати першого звернення за призначенням пенсії) встановлена в судовому порядку.

Крім того суд зауважує, що дана вимога позивача є передчасною, оскільки вказана виплата є компенсацією за порушення встановлених строків виплати вже нарахованої пенсії, а не тієї яка буде нарахована в майбутньому.Тому, позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком з 11.07.2017 у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів має бути задоволено частково, оскільки належним способом захисту порушеного права позивача буде саме зобов`язання відповідача розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 11.07.2018 (саме цю заяву розглядав відповідач в оскарженому рішеннї) та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 211/5254/16-а (провадження № К/9901/5537/17), від 20 грудня 2018 року у справі № 132/3485/16-а (провадження №К/9901/44939/18).

Виходячи з підстав та предмету спору, системного аналізу положень чинного законодавства України та оцінки наявних у матеріалах справи доказів в сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Строк звернення до адміністративного суду, передбачений ч.2 ст.122 КАС України щодо оскарження рішення відповідача від 05.10.2018 позивачем не пропущено, оскільки до суду позивач звернувся 15.03.2019 в шестимісячний строк.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір в загальному розмірі 768,40 грн.

Оскільки позов задовольняється частково, відповідно до приписів частини третьої статті 139 КАС України суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 384,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 ) до Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв праці, 6, ) про визнання протиправними та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 05.10.2018 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобовязати Селидівське об`єднанане управління Пенсійного фонду України Донецької області розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 11.07.2018 та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Селидовськогооб`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецької області на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок.

Повний текст рішення складено та підписано 09 серпня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя О.М. Кониченко