Справа № П/811/207/17
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2019-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

08 серпня 2019 року
Київ
справа №П/811/207/17
адміністративне провадження №К/9901/15657/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Радишевської О.Р.,
суддів Кашпур О.В., Уханенка С.А.,
розглянувши в письмовому провадженні в касаційній інстанції адміністративну справу №П/811/207/17
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Відділу урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку в місті Кіровограді про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення грошового та речового забезпечення, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року, постановлену в складі головуючого судді Хилько Л.І., та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2017 року, постановлену в складі колегії суддів: головуючого судді Дурасової Ю.В., суддів Баранник Н.П., Щербака А.А.,
УСТАНОВИВ:
І. Суть спору
1. У лютому 2017 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Відділу урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку в місті Кіровограді, у якому просив:
1.1. визнати протиправним наказ начальника Головного управління державної фельд`єгерської служби України №784 о/с від 10.12.2015 про звільнення ОСОБА_1 ;
1.2. зобов`язати начальника Головного управління державної фельд`єгерської служби України поновити ОСОБА_1 на службі у званні і на посаді;
1.3. зобов`язати начальника Головного управління державної фельд`єгерської служби України виплатити ОСОБА_1 грошове і речове забезпечення за встановленими нормами за весь час вимушеного прогулу.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
2. Наказом Головного управління державної фельд`єгерського служби України від 10.12.2015 року №784 о/с полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 звільнено зі служби згідно з пунктом 64 "г" (скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 31.12.2015.
3. Згідно з розпискою позивач 29.04.2016 отримав під підпис: трудову книжку серії НОМЕР_1 , військовий квиток серії НОМЕР_2 , припис до ІНФОРМАЦІЯ_1 , витяг з наказу Головного Управління Держфельдслужби від 10.12.2015 №784о/с, витяг з наказів Головного управління урядового фельд`єгерського зв`язку Держспецзв`язку від 14.04.2016 №21-відп. і від 14.04.2016 №79-о/с.
4. Відповідно до поданої позивачем виписки із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 , виданої КЗ «Кіровоградський обласний протитуберкульозний диспансер» від 03.03.2017, хворий ОСОБА_1 в період з 15.04.2016 по 14.02.2017 перебував на амбулаторному лікуванні, що не передбачає постійного знаходження хворого у лікарні.
5. Згідно з цією випискою ОСОБА_1 в період з 15.04.2016 по 14.02.2017 неодноразово звертався до фтизіатра КЗ «Кіровоградський обласний протитуберкульозний диспансер» для виключення активної форми туберкульозу легень (з`являвся на консультації: 15.04.2016, 06.05.2016, 10.06.2016, 27.06.2016, 14.07.2016, 01.08.2016, 22.08.2016, 19.09.2016, 06.10.2016, 24.10.2016, 23.11.2016, 21.12.2016, 13.01.2017, 14.02.2017). Даних про туберкульоз легень в цей час не виявлено. Зазначено діагноз: хронічний бронхіт, гіпертонічна хвороба. Термін лікування хронічного бронхіту та гіпертонічної хвороби у зазначеній виписці не вказано.
6. З адміністративним позовом до суду щодо оскарження наказу Головного управління державної фельд`єгерського служби України від 10.12.2015 №784 о/с про звільнення ОСОБА_1 звернувся 14.02.2017.
ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
7. Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, адміністративний позов залишено без розгляду з мотивів пропуску позивачем строку звернення до суду.
8. Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач звернувся до суду з цим позовом поза межами встановлених процесуальним законом строків.
9. Суд першої інстанції зазначив, що про порушення своїх прав оспорюваним наказом позивач дізнався 29.04.2016, отримавши трудову книжку та витяг з наказу від 10.12.2015 №784 о/с.
11. Установивши, що з позовом до суду позивач звернувся лише 14.02.2017, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовну заяву подано з пропуском місячного строку звернення до суду, що є підставою для залишення її без розгляду.
12. Водночас до наведених позивачем підстав поважності причин пропуску строку звернення з адміністративним позовом, суд першої інстанції поставився критично, зауваживши, що вони не є поважними, а тому підстави для поновлення пропущеного строку відсутні.
13. Зокрема суд зазначив, що перебування позивача на амбулаторному лікуванні з 15.04.2016 по 14.02.2017 не позбавляло його можливості звернутися до суду за захистом порушеного права в установлений частиною третьою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) строк.
14. Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 20 липня 2017 року ухвалу суду першої інстанції залишив без змін.
15. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строків звернення до суду. Водночас додатково зазначив, що згідно з наданою позивачем випискою ОСОБА_1 у період з 15.04.2016 по 14.02.2017 неодноразово з`являвся на консультації до КЗ «Кіровоградський обласний протитуберкульозний диспансер» з метою виключення наявності у нього активної форми туберкульозу легень, однак на лікуванні у вказаному медичному закладі з діагнозом туберкульоз легень не знаходився.
16. Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначив про правильність висновків суду першої інстанції щодо відсутності поважних причин пропуску позивачем строку звернення до суду та, як наслідок, відсутності підстав для його поновлення.
ІV. Провадження в суді касаційної інстанції
17. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною скаргою.
18. 15 грудня 2017 року, у зв`язку із початком роботи Верховного Суду, припинено процесуальну діяльність Вищого адміністративного суду України.
18.1. 05 лютого 2018 року касаційну скаргу передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду.
18.2. За наслідками автоматизованого розподілу касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Білоусу О.В., суддям Желтобрюх І.Л., Стрелець Т.Г.
18.3. Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 30 травня 2019 року №529/0/78-19, у зв`язку із зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача у цій справі, призначений повторний автоматизований розподіл указаної касаційної скарги.
18.4. За наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 травня 2019 року касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Радишевській О.Р., суддям Кашпур О.В., Уханенку С.А.
19. У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати їхні рішення, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
20. На обґрунтування касаційної скарги скаржник указує, що суди попередніх інстанцій дійшли безпідставного висновку про відсутність підстав для поновлення строку звернення до суду.
20.1. Зокрема ОСОБА_1 зазначає, що строк звернення до суду необхідно обчислювати з моменту, коли особа дізналася про порушення своїх прав. Однак факт ознайомлення позивача з оскаржуваним наказом та отримання трудової книжки не свідчить про обізнаність його з порушеним правом.
20.2. Отже, судами не в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи та не встановлено, з якого саме моменту позивач дізнався про порушення його прав.
20.3. Також позивач не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо того, що його хворобливий стан і перебування на амбулаторному лікуванні не може оцінюватися як поважна причина пропуску строку звернення до суду.
20.4. На переконання скаржника, зазначення судами попередніх інстанцій про те, що позивач знаходився на амбулаторному лікуванні, яке не передбачає постійного знаходження хворого у лікарні, є дискримінаційним по відношенню до осіб, які перебувають на стаціонарному лікуванні.
V. Джерела права й акти їхнього застосування
21. Згідно зі статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
22. За змістом частини першої статті 99 КАС України, звернення позивача до суду та розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
23. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 99 КАС України).
24. Частиною третьою цієї ж статті передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
25. Згідно з частиною першою статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.
26. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи (частина друга статті 100 КАС України).
27. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.
V. Позиція Верховного Суду
28. Суд наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
29. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
30. Вирішуючи питання про обґрунтованість касаційної скарги, Суд керується таким.
31. З аналізу вказаних законодавчих норм убачається, що у випадку, коли особа вважає, що її права при звільненні з публічної служби були порушені, вона має право звернутися до суду у більш стислі строки, ніж на загальних підставах. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.
32. Оскільки цей спір виник з приводу проходження та звільнення з публічної служби, до спірних відносин підлягає застосуванню місячний строк звернення до адміністративного суду.
33. Строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
34. Установлення процесуальних строків законом і судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.
35. Інститут строків в адміністративному процесуальному праві сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює їх учасників добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

36. Аналізуючи зміст статті 99 КАС України, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, очевидним є те, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.
37. Отже, початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
38. Як установлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 оскаржує наказ Головного управління державної фельд`єгерської служби України №784 о/с від 10.12.2015 про звільнення його зі служби через скорочення штатів з 31.12.2015.
39. Також суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що витяг з наказу про звільнення та трудову книжку позивач отримав 29.04.2016, що підтверджується відповідною розпискою.
40. Оскільки позивач оскаржує наказ про його звільнення, уважаючи його протиправним, а також просить поновити його на посаді у зв`язку із незаконним звільненням, про порушення своїх прав він мав об`єктивну можливість і повинен був дізнатися 29.04.2016, отримавши витяг з оскаржуваного наказу та копію трудової книжки.
41. Проте до суду з цим позовом ОСОБА_1 звернувся лише 14.02.2017, тобто з пропуском строку звернення до суду на вісім місяців.
42. Зі змісту наведених правових норм також убачається, що законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.
43. Водночас норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного строку звернення до суду. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
44. Отже, для поновлення строку звернення суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, що перешкоджали вчасному зверненню з адміністративним позовом, у зв`язку з чим позивач має довести суду їхню наявність та непереборність з доданням відповідних доказів, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків, а також принцип res judicata.
45. На підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду позивачем надана виписка із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 . Згідно з вказаною випискою ОСОБА_1 в період з 15.04.2016 по 14.02.2017 неодноразово звертався до фтизіатра КЗ «Кіровоградський обласний протитуберкульозний диспансер» для виключення активної форми туберкульозу легень (з`являвся на консультації:15.04.2016, 06.05.2016, 10.06.2016, 27.06.2016, 14.07.2016, 01.08.2016, 22.08.2016, 19.09.2016, 06.10.2016, 24.10.2016, 23.11.2016, 21.12.2016, 13.01.2017, 14.02.2017 року). Даних про туберкульоз легень в цей час не виявлено. Зазначено діагноз: хронічний бронхіт, гіпертонічна хвороба. Термін лікування хронічного бронхіту та гіпертонічної хвороби у зазначеній виписці не вказано.
46. Оцінюючи зазначені ОСОБА_1 підстави пропуску строку звернення з адміністративним позовом, суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що перебування позивача на амбулаторному лікуванні, а також неодноразове звернення за консультацією у період з 15.04.2016 по 14.02.2017 не передбачало постійного знаходження позивача у медичному закладі, а тому не позбавляло його можливості звернутися до суду за захистом свого порушеного права в установлений частиною третьою статті 99 КАС України строк.
47. За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність поважних підстав пропуску строку звернення до суду ОСОБА_1 .
48. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заява №45783/05, пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України», заява №377/02).
49. Процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року в справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії», («Pйrez de Rada Cavanilles v. Spain»), заява №28090/95).
50. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух (пункт 44 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року «Осман проти Сполученого Королівства», («Osman v. the United Kingdom»), №23452/94 та пункт 54 рішення від 19 червня 2001 року «Круз проти Польщі», («Kreuz v. Poland»), заява №28249/95).
51. Рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року (пункт 47, заява №3236/03), відповідно до якого суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їхня свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.
52. Отже, відповідно до практики ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.
53. Суд уважає безпідставними наведені в касаційній скарзі посилання позивача на те, що доводи, викладені ним у клопотанні про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом, не були в оскаржуваних ухвалах належно оцінені та спростовані.
54. За таких обставин, Суд констатує, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, правильно визначили, що позивачем пропущений строк звернення до адміністративного суду, а поважні підстави для його поновлення відсутні.
55. Суд також ураховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення від 10 лютого 2010 року в справі Серявін та інші проти України (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 29 рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії, («Ruiz Torija v. Spain»), заява №18390/91).
56. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
57. Переглянувши оскаржені судові рішення в межах заявлених вимог касаційної скарги, Суд уважає, що висновки судів попередніх інстанцій у цій справі є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для їхнього скасування чи зміни відсутні.
58. Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
VII. Судові витрати
59. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
60. Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
61. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
62. Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2017 року в цій справі залишити без змін.
63. Судові витрати розподілу не підлягають.
64. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: О.Р. Радишевська
Судді: О.В. Кашпур
С.А. Уханенко