Справа № 336/2248/19(2-а/336/63/2019)
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 серпня 2019 року м. Дніпросправа № 336/2248/19(2-а/336/63/2019)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу капрала поліції Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Швець Леоніда Олександровича

на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 травня 2019 року (головуючий суддя - Жупанова І.Б.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до капрала поліції Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Швець Леоніда Олександровича

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із позовом до капрала поліції Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Швець Леоніда Олександровича (далі - Відповідач), в якому просив суд:

- скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №1007824 від 23.03.2019 року, винесену інспектором роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Швець Леоніда Олександровича відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень;

- закрити справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП ОСОБА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на те, що вказана постанова винесена з порушенням чинного законодавства, зокрема норм КУпАП, оскільки матеріали справи не містять доказів наявності в діях (бездіяльності) Позивача складу адміністративного правопорушення. З огляду на обставини викладені у позовній заяві просив суд задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 травня 2019 року по справі №336/2248/19(2-а/336/63/2019) адміністративний позов ОСОБА_1 до капрала поліції Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Швець Леоніда Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задоволено частково (а.с. 17-20).

Визнано протиправною та скасувати постанову ЕАВ № 1007824 від 23.03.2019 року по справі про адміністративне порушення, винесену інспектором роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області капралом поліції Швець Леонідом Олександровичем відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 (п`ятсот десять) гривень.

У задоволенні іншої частини вимог - відмовлено.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку (а.с. 22-25).

В апеляційній скарзі Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що факт скоєння правопорушення Позивачем підтверджується складеною у відповідності до вимог КУпАП постановою про адміністративне правопорушення, усними поясненнями поліцейського, який виніс оскаржувану постанову.

Позивач не подав відзив на апеляційну скаргу.

Учасники справи, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання своїх представників не направили, про причини їх неявки суд не сповістили.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників учасників справи та без фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 23.03.2019 року відносно Позивача складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ №1007824, якою на останнього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 гривень.

В обґрунтування спірної постанови вказано те, що 23.03.2019 року 13-30 годині по автодорозі М12 на 398 кілометрі водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом DAF FT XF 105.510 (дорожній номерний знак НОМЕР_1 ), перевозив вантаж, який виступав за габаритні фари більше ніж на 2 м, чим порушив п. 22.5 Правил дорожнього руху України і скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.132-1 КУпАП України (а.с.6).

Оскарження правомірності винесеного суб`єктом владних повноважень рішення у формі постанови від 23.03.2019 року є предметом судового розгляду в даній справі.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984 року №80731-X; Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 року № 3353-XII; Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року № 580-VIII; Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 року №2862-IV; Постанови Кабінету Міністрів України "Про Правила дорожнього руху" від 10.10.2001 року №1306; Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001р. №30.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів вчинення Позивачем порушення п. 22.5 Правил дорожнього руху України, що свідчить про наявність підстав для скасування спірної постанови.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, оскільки,з урахуванням ст. 245 КАС України, суд не уповноважений приймати таке рішення у справі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для скасування спірної постанови, однак вважає помилковим висновок щодо відсутності повноважень у суду першої інстанції для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 22.5 Правил дорожнього руху України за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Статтею 132-1 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною другою ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту спірної постанови випливає, що підставою для притягнення особи до відповідальності слугувало те, що Позивач перевозив вантаж, який виступав за габаритні фари більше ніж на 2 м.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до дозволу №4 НГ від 21.02.2019 року, водій ОСОБА_1 , на час складання відносно нього постанови про адміністративне правопорушення, мав право на перевезення вантажу параметри якого не більше: ширина - до 3,75 м., довжина - до 22 м., висота - до 4,49 м., загальною вагою - до 40,00 т., навантаження на найбільш навантажену вісь - до 11 т. вантаж може виступати за задній габарит ТЗ до 3 м.

З огляду на вказане колегія суддів дійшла висновку про те, що при вирішенні питання про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності, Відповідач не надав належної оцінки дозволу №4 НГ на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні від 21.02.2019 року, який діяв з 21.02.2019 р. по 06.04.2019 р.

Поряд із зазначеним, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів того, що Відповідачем, при визначенні розміру виступу вантажу за задній габарит транспортного засобу Позивача, було здійснено габаритно-ваговий контроль, у тому числі із дотриманням відповідної процедури, встановленої положеннями Постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2007р. №879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування», якою затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, який визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування.

Колегією суддів, також, встановлено, що Відповідачем, на якого покладено обов`язок доказування, не надано жодних доказів (окрім спірної постанови) вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, що свідчить про не підтвердження наявності в діях Позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена 132-1 КУпАП.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 р. у справі №338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Підсумовуючи вищевикладене, та з урахуванням того, що оскільки Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, а всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність належними та допустимими доказами вчинення Позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення та, як наслідок, неправомірність притягнення Позивача до адміністративної відповідальності.

Поряд із зазначеним, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що відмова суду першої інстанції в задоволенні позовної вимоги щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованою.

Щодо висновку суду першої інстанції про стягнення з Відповідача судового збору у розмірі 764,80 грн. апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1, 2 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно Закону України «Про судовий збір», яким визначені правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, позивача не віднесено до кола суб`єктів, які звільняються від сплати судового збору за подання адміністративного позову, а позови про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення не належать до об`єктів, за подання яких судовий збір не справляється.

Разом з цим питання справляння судового збору, крім Закону України «Про судовий збір», регулюється іншим законодавством.

Згідно з ч. 4 ст. 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Відповідно до абз.ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (абз.2 ч.5 ст.139 КАС України).

Вказана норма ч.5 ст.139 КАС України за своєю правовою суттю має компенсаційний характер, передбачає стягнення судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень виключно на користь осіб, які такі судові витрати понесли.

Ані вказана правова норма, ані інші положення Кодексу адміністративного судочинства України, які регулюють питання розподілу судових витрат, не встановлюють правила, за яким на відповідача (суб`єкта владних повноважень) покладається обов`язок сплати судового збору за подання адміністративного позову особою, яка звільнена від сплати судового збору.

Отже, якщо не передбачено сплати судового збору за подання позовної заяви у справах про оскарження постанов в справі про адміністративне правопорушення, то він і не підлягає стягненню з відповідача (суб`єкта владних повноважень) у разі задоволення позову.

З огляду на вказане колегія суддів вважає, що, в даному випадку, стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача на користь державного бюджету судового збору у розмірі 764,80 грн. є безпідставним.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно, об`єктивно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 31 травня 2019 року підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 310, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу капрала поліції Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Швець Леоніда Олександровича - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 травня 2019 року по справі №336/2248/19(2-а/336/63/2019) - скасувати.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №1007824 від 23.03.2019 року, винесену інспектором роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Швець Леоніда Олександровича відносно ОСОБА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень.

Закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП ОСОБА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та, відповідно до ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов