Справа № 240/5001/19
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року м. Житомир справа №240/5001/19

категорія 113040000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Попової О. Г.,

секретар судового засідання Бойко Т.О.,

за участю:

представника позивача Ткачук Л . В. ,

представника відповідача Горбовського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державної установи "Житомирська виправна колонія №4" до Управління Держпраці у Житомирській області про скасування постанови про накладення штрафу,

встановив:

Державна установа "Житомирська виправна колонія №4" звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 10 травня 2019 року, просить скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЖИ 78/ЖТ0931/617АВ/П/ТД-ФС від 22 березня 2019 у розмірі 751 140,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що висновки контролюючого органу про наявність порушень Державною установою "Житомирська виправна колонія №4" трудового законодавства, що викладені у акті інспекційного відвідування №ЖТ0931/617/АВ від 11 березня 2019 року, не відповідають фактичним обставинам справи, а тому у відповідача були відсутні правові підстави для винесення оскаржуваної постанови.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 02 травня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження із проведенням підготовчого судового засідання та викликом (повідомленням) учасників справи.

24 травня 2019 року на офіційну електронну поштову адресу суду надійшло клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням на лікуванні (а.с. 121), у зв`язку з чим підготовче засідання, призначене на 27 травня 2019 року о 10:00, було відкладено на 11 червня 2019 року о 10:00 (а.с. 125).

В підготовчому засіданні, призначеному на 11 червня 2019 року о 10:00, судом в порядку статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про оголошення перерви у підготовчому засіданні до 02 липня 2019 року о 10:00 у зв`язку із неявкою представника відповідача та необхідністю надання сторонами додаткових доказів, що занесено секретарем судового засідання до протоколу судового засідання від 11 червня 2019 року.

02 липня 2019 року до відділу документального забезпечення суду у строк на в порядку, визначеному статтею 162 КАС України, надійшов відзив на позовну заяву вих. №2485 від 24 травня 2019 року, відповідно до змісту яких Управління Держпраці у Житомирській області позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні за безпідставністю. Вказує, що факт вчинення позивачем порушень трудового законодавства, зазначених у акті інспекційного відвідування №ЖТ0931/617/АВ від 11 березня 2019 року, підтверджується сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, а тому відповідач при винесенні спірної постанови діяло виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (а.с. 139-141).

В підготовчому засіданні, призначеному на 02 липня 2019 року о 10:00, судом в порядку статті 243 КАС України без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про закриття підготовчого засідання у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 18 липня 2019 року о 12:00, що занесено секретарем судового засідання до протоколу судового засідання від 02 липня 2019 року.

В судовому засіданні, призначеному на 18 липня 2019 року о 12:00, судом в порядку статті 243 КАС України було постановлено ухвалу про оголошення перерви в судовому засіданні до 30 липня 2019 року об 11:00 з метою надання сторонами додаткових доказів на вимогу суду, що занесено секретарем судового засідання до протоколу судового засідання від 18 липня 2019 року.

В судове засідання, призначене на 30 липня 2019 року об 11:00, прибули представник позивача та представник відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у обсязі та з підстав, викладених у позовній заяві та у заяві про зміну позовних вимог від 10 травня 2019 року.

Положеннями частини третьої статті 44 КАС України визначено, що учасники справи мають право, зокрема: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Частиною четвертою статті 159 КАС України встановлено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Позивач як у строк та в порядку, визначеному статтею 163 КАС України та встановлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі, так і станом на 30 липня 2019 року правом на подання відповіді на відзив не скористався.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

У відповідності до положень частини третьої статті 243 КАС України та зважаючи на складність справи, складення рішення у повному обсязі може бути відкладено на строк до десяти днів з дня закінчення розгляду справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Встановлено та не заперечується сторонами, що Державна установа "Житомирська виправна колонія №4", , як юридична особа зареєстрована 15 серпня 2000 року, номер запису в Єдиному державному реєстрі про включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичну особу: 1 003542. Види діяльності: код КВЕД 84.23 Діяльність у сфері юстиції та правосуддя (основний).

Житомирська місцева прокуратура листом від 29 січня 2019 року, на підставі звернення ОСОБА_3 щодо можливого залучення адміністрацією ДУ "Житомирська виправна колонія №4" засуджених до виконання робіт, просила здійснити перевірку ДУ "Житомирська виправна колонія №4" з питань додержання вимог законодавства про працю (а.с. 138).

Посадовими особами контролюючого органу було проведено захід державного контролю щодо ДУ "Житомирська виправна колонія №4" у вигляді інспекційного відвідування, за результатами якої складено акт інспекційного відвідування юридичної особи від 11 березня 2019 року №ЖТ0931/617/АВ (а.с. 76-83).

Згідно із розділом ІІІ акту інспекційного відвідування 11 березня 2019 року №ЖТ0931/617/АВ, в ході здійснення заходу державного контролю було встановлено порушення ДУ "Житомирська виправна колонія №4" частини третьої статті Кодексу законів про працю України в частині фактичного допуску до роботи працівників без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, а саме: за січень 2019 року заробітна плата засуджених розрахована відповідно до відпрацьованого часу. Згідно з формою №Д4 за січень 2019 року єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на заробітку плату засуджених не зарахований.

Зазначено, що уповноваженими особами ДУ "Житомирська виправна колонія №4" не було надано жодних документів на підтвердження трудових відносин, а лише надали цивільно-правові угоди, предметом яких є надання послуг засудженими.

Порушення встановлено відносно шести працівників ( ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ) та є триваючим (зворот а.с. 82).

Управлінням Держпраці у Житомирській області винесено припис про усунення виявлених порушень від 11 березня 2019 року №ЖТ0931/617/АВ/П, відповідно до змісту якого ДУ "Житомирська виправна колонія №4" зобов`язано до 20 березня 2019 року усунути порушення, визначені актом інспекційного відвідування 11 березня 2019 року №ЖТ0931/617/АВ (а.с. 74-75).

Позивач направив на адресу Управління Держпраці у Житомирській області повідомлення про усунення порушень, відповідно до змісту якого повідомив, що між гр. ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 було у встановленому законом порядку укладено цивільно-правові договори про надання послуг у відповідності до заяв засуджених та положень Кримінально-виконавчого кодексу України (а.с. 69 та зворот), а також надав докази сплати ЄСВ на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на дохід засуджених (а.с. 70-73).

Постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЖИ 78/ЖТ0931/617АВ/П/ТД-ФС від 22 березня 2019 року за підписом заступника. начальника Управління Держпраці у Житомирській області Возної С.В., на позивача, за порушення частини третьої статті Кодексу законів про працю України та на підставі абзацу 2 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України, накладено штраф у розмірі 751 140,00 грн (а.с. 67-68).

Не погоджуючись із спірною постановою і вважаючи її протиправною, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначаються Кодексом законів про працю України від 10 грудня 1971 року (далі - КЗпП України).

Положеннями статті 24 КЗпП України встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 259 КЗпП України встановлено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Відповідно до частини першої статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Частиною другою статті 265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими регламентовано Кримінально-виконавчим кодексом України від 11 липня 2003 року №1129-IV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі КВК України).

Частиною першою статті 118 КВК України встановлено, що засуджені до позбавлення волі мають право працювати. Праця здійснюється на добровільній основі на підставі договору цивільно-правового характеру або трудового договору, який укладається між засудженим та фізичною особою - підприємцем або юридичною особою, для яких засуджені здійснюють виконання робіт чи надання послуг. Такі договори погоджуються адміністрацією колонії та повинні містити порядок їх виконання. Адміністрація зобов`язана створювати умови для праці засуджених за договорами цивільно-правового характеру та трудовими договорами.

Згідно з частиною першою статті 122 КВК України засуджені до позбавлення волі, залучені до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим трудовим договором, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначено Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05 квітня 2007 року №877-V (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №877-V).

Згідно з частиною першою статті 6 Закону №877-V підставами для здійснення позапланових заходів є:

- подання суб`єктом господарювання письмової заяви до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням;

- виявлення та підтвердження недостовірності даних, заявлених суб`єктом господарювання у документі обов`язкової звітності, крім випадків, коли суб`єкт господарювання протягом місяця з дня первинного подання повторно подав такий документ з уточненими достовірними даними або якщо недостовірність даних є результатом очевидної описки чи арифметичної помилки, яка не впливає на зміст поданої звітності. У разі виявлення органом державного нагляду (контролю) помилки у документі обов`язкової звітності він упродовж десяти робочих днів зобов`язаний повідомити суб`єкта господарювання про необхідність її виправлення у строк до п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення. Невиправлення помилки у встановлений строк є підставою для проведення позапланового заходу;

- перевірка виконання суб`єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю);

- звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу. У такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки. Суб`єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред`явили документи, передбачені цим абзацом;

- неподання суб`єктом господарювання документів обов`язкової звітності за два звітні періоди підряд без поважних причин або без надання письмових пояснень про причини, що перешкоджали поданню таких документів;

- доручення Прем`єр-міністра України про перевірку суб`єктів господарювання у відповідній сфері у зв`язку з виявленими системними порушеннями та/або настанням події, що має значний негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави;

- настання аварії, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, що було пов`язано з діяльністю суб`єкта господарювання.

Під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Відповідно до статті 7 Закону №877-V для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №96 затверджено Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення №96).

Згідно пункту 1 Положення №96 Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до підпункту 6 пункту 4 Положення №96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Згідно з підпунктами 5-1, 6 пункту 6 Положення №96 Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право: безперешкодно, без попереднього повідомлення проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень юридичних осіб (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичних осіб, які використовують найману працю.

У відповідності до положень підпункту 54 пункту 4 Положення №96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Держпраці.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначена в Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295 "Про деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Порядок №295) (діючий на момент проведення інспекційного заходу).

Згідно з пунктом 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).

У відповідності до підпункту 3 пункту 5 Порядку №295 інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Пунктом 19 Порядку №295 встановлено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Згідно з пунктом 27 Порядку №295 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Положеннями пункту 29 Порядку №295 визначено, що заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509 (далі - Порядок №509).

Положеннями пункту 10 Порядку №509 закріплено, що постанова про накладення штрафу може бути оскаржена у судовому порядку.

У Рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20 жовтня 2011 року у справі "Рисовський проти України" суд підкреслив особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (Беєлер проти Італії, Онер`їлдіз проти Туреччини, Megadat.com S.r.l. проти Молдови, Москаль проти Польщі).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії" від 20 травня 2010 року, "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси ("Онер`їлдіз проти Туреччини" та "Беєлер проти Італії").

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків ("Лелас проти Хорватії").

Як зазначив ЄСПЛ у рішенні від 06 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

У рішеннях "Ірландія проти Сполученого Королівства" від 18 січня 1978 року та "Коробов проти України" від 21 жовтня 2011 року, ЄСПЛ підкреслює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Перевіряючи оскаржувану постанову відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, суд зазначає наступне.

Так, згідно з розділом ІІІ акту інспекційного відвідування 11 березня 2019 року №ЖТ0931/617/АВ, в ході здійснення заходу державного контролю було встановлено порушення ДУ "Житомирська виправна колонія №4" частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України в частині фактичного допуску до роботи працівників без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, а саме: за січень 2019 року заробітна плата засуджених розрахована відповідно до відпрацьованого часу. Згідно з формою №Д4 за січень 2019 року єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на заробітку плату засуджених не зарахований. Зазначено, що уповноваженими особами ДУ "Житомирська виправна колонія №4" не було надано жодних документів на підтвердження трудових відносин, а лише надали цивільно-правові угоди, предметом яких є надання послуг засудженими Порушення встановлено відносно шести працівників ( ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ) та є триваючим (зворот а.с. 82).

Суд звертає увагу, що між Державною установою "Житомирська виправна колонія №4" та ОСОБА_4 (а.с. 87 та зворот, а.с. 92), ОСОБА_5 (а.с. 85 та зворот, а.с. 94), ОСОБА_6 (а.с. 88 та зворот, а.с. 93), ОСОБА_7 (а.с. 86 та зворот, а.с. 90), ОСОБА_8 (а.с. 84 та зворот, а.с. 91), ОСОБА_9 (а.с. 89 та зворот, а.с. 95-96) було у встановленому законом порядку укладено цивільно-правові договори на виконання робіт (надання) послуг. Реальність вказаних правовідносин також підтверджується наявними у матеріалах справи актами виконання робіт (надання послуг (а.с. 97-108).

Крім того, позивачем також було надано докази сплати ЄСВ на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на дохід засуджених (а.с. 70-73).

Суд також погоджується із доводами позивача та зазначає, що між Державною установою "Житомирська виправна колонія №4" та засудженими трудові договори не можуть бути укладені, оскільки в установі безпосередньо відсутні посади , на які можливо працевлаштувати засуджених за трудовим договором, що підтверджується штатом Державної установи "Житомирська виправна колонія №4", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 червня 2017 року №2150/к (а.с. 163-176).

При цьому, контролюючим органом залишено поза увагою положення частини першої статті 118 КВК України, що засуджені до позбавлення волі мають право працювати на добровільній основі на підставі договору цивільно-правового характеру або трудового договору, який укладається між засудженим та фізичною особою - підприємцем або юридичною особою, для яких засуджені здійснюють виконання робіт чи надання послуг.

Таким чином, чинне законодавство не встановлює імперативного обов`язку залучати засуджених до праці виключно шляхом укладення трудового договору, а дозволяє укладати договори цивільно-правового характеру, що і було реалізовано позивачем.

Суд відхиляє посилання відповідача на надані наряди виконаних робіт а також табелі обліку робочого часу, оскільки вони складені Державним підприемством "Підприємство ДКВС України (№4)", а не Державною установою "Житомирська виправна колонія №4" (а.с. 184-186), а також містять відомості за інший період часу, що не був предметом інспекційного відвідування та порушення за який контролюючим органом не встановлено (а.с. 183).

Належних та допустимих доказів які б підтверджували трудові відносин між установою та засудженими, інших ніж підтверджено наданими цивільно-правовими договорами, відповідачем не надано.

Здійснивши системний аналіз наявних у матеріалах справи доказів суд зазначає, що відповідачем в порушення пункту 4 частини п`ятої статті 44, частини другої статті 77, частини третьої статті 79 КАС України та пунктом 1 частини четвертої статті 162 КАС України не надано сукупності належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження порушення Державною установою "Житомирська виправна колонія №4" частини третьої статті Кодексу законів про працю України в частині фактичного допуску до роботи ОСОБА_10 без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого органу.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що постанова Управління Держпраці у Житомирській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЖИ 78/ЖТ0931/617АВ/П/ТД-ФС від 22 березня 2019 року прийнята з порушенням частини другої статті 19 Конституції України та не відповідає вимогам частини другої статті 2 КАС України.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем в порушення частини другої статті 77 КАС України не спростовано, а позивачем та наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів доведено протиправність постанови Управління Держпраці у Житомирській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЖИ 78/ЖТ0931/617АВ/П/ТД-ФС від 22 березня 2019 року, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору, підлягають відшкодуванню відповідачем за рахунок бюджетних асигнувань у загальному розмірі 11 267,10 грн (одинадцять тисяч двісті шістдесят сім гривень десять копійок).

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов Державної установи "Житомирська виправна колонія №4" (пр-т Незалежності, 172, м. Житомир, 10001. РНОКПП/) до Управління Держпраці у Житомирській області (вул. Шевченка, 18-а, м. Житомир, 10008. РНОКПП/) про скасування постанови про накладення штрафу - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Житомирській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЖИ 78/ЖТ0931/617АВ/П/ТД-ФС від 22 березня 2019 року у розмірі 751 140,00 грн.

Стягнути з Управління Держпраці у Житомирській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Державної установи "Житомирська виправна колонія №4" 11 267,10 грн (одинадцять тисяч двісті шістдесят сім гривень десять копійок) судових витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі: 12 серпня 2019 року.

Головуючий суддя О.Г. Попова