Справа № 640/7987/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/7987/19 Суддя першої інстанції: Смолій І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу юридичної особи - резидента Республіки Кіпр «Aldoza Investments Limited» на проголошену о 10 годині 52 хвилини ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 червня 2019 року, повний текст якої складено 08 липня 2019 року, у справі за адміністративним позовом юридичної особи - резидента Республіки Кіпр «Aldoza Investments Limited» до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк», про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2019 року юридична особа - резидент Республіки Кіпр «Aldoza Investments Limited» (далі - Позивач, Юридична особа «Aldoza Investments Limited») звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - Відповідач-1, Шевченківський РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві), Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Відповідач-2, Департамент ДВС ), третя особа - Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк» (далі - Третя особа, ПАТ «Укргазбанк»), про визнання протиправною та скасування прийнятої директором Департаменту ДВС Воробйовим О.В. постанови про передачу виконавчих проваджень від 16.04.2018 року, якою матеріали виконавчих проваджень №55384404 та №55384107 передані з Шевченківського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві до відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.06.2019 року позовну заяву залишено без розгляду. В обґрунтування такого висновку судом першої інстанції зазначено, що Позивачем пропущено встановлений приписами процесуального законодавства строк звернення до суду, оскільки про існування постанови про передачу виконавчих проваджень від 16.04.2018 року представнику юридичної особи «Aldoza Investments Limited» стало відомо під час судового засідання 17.05.2018 року, а Позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав лише 10.05.2019 року.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати повністю ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою направити справу до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду позовної заяви. При цьому посилається на те, що судом першої інстанції невірно встановлено момент, коли Позивач дізнався про порушення свої прав та інтересів. Крім того, зазначає, що Департаментом ДВС створювалися перешкоди при ознайомленні Юридичної особи «Aldoza Investments Limited» з оскаржуваною постановою, що ставало на заваді встановленню факту порушення прав, свобод та інтересів останньої. Крім іншого, наголошує, що подані Відповідачем-2 докази є неналежними та недопустимими, у зв`язку із чим не мали братися до уваги судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2019 року відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 07.08.2019 року.

У межах встановленого строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

У судовому засіданні представник Відповідача-2 наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення першої інстанції - без змін.

Представник Третьої особи зазначив, що при вирішенні питання щодо задоволення апеляційної скарги покладається на розсуд суду.

Відповідач-1, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули.

Від представника Юридичної особи «Aldoza Investments Limited» 06.08.2019 року на електронну адресу суду надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з його відрядженням по іншій справі.

Розглянувши подану заяву, судова колегія прийшла до висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 313 КАС України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

Разом з тим, викладені у заяві про відкладення розгляду справи причини неможливості явки представника Позивача у судове засідання судова колегія не може визнати поважними з огляду на те, що, по-перше, інтереси Юридичної особи «Aldoza Investments Limited» в суді може представляти керівник підприємства особисто, а також будь-яка інша уповноважена належним чином на це особа, по-друге, доказів неможливості участі представника у судовому засідання не надано, по-третє, обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи не визнавалася.

Крім того, згідно ч. 7 ст. 287 КАС України справа з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця має бути розглянута судом апеляційної інстанції протягом десяти днів після закінчення строку на апеляційне оскарження.

За таких обставин, зважаючи на відсутність підстав для визнання поважними викладених у заяві причин для відкладення розгляду справи, а також зважаючи на визначені ст. 287 КАС України строки її розгляду, судовою колегією відмовлено у задоволенні поданого клопотання.

Відтак, Позивач, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибув, а тому справа розглядалася без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, виходячи з такого.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, прийнятою Директором Департаменту ДВС Воробйовим О.В постановою від 16.04.2018 року матеріали виконавчих проваджень №55384404 та №55384107 передані з Шевченківського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві до відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС, про що представнику юридичної особою «Aldoza Investments Limited» стало відомо під час судового засідання 17.05.2018 року. Крім того, 21.05.2018 року та 13.06.2018 року Позивач звертався до Відповідача-2 із заявами №21/05-03 (а.с. 42-43) і №31/05-03 (а.с. 51-52) про надання йому можливості ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження №55384404. До вказаних заяв представником юридичної особою «Aldoza Investments Limited» додавалися копії тексту постанови від 16.04.2018 року.

З урахування наведеного, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз положень ст. 99 КАС України у попередній редакції, а також ст. ст. 77, 122, 123 КАС України у чинній редакції, прийшов до висновку про необхідність залишення позову без розгляду, оскільки Позивач був обізнаний про порушення своїх прав, починаючи з 17.05.2018 року, відтак реалізація права на судовий захист відбулася поза межами встановлених процесуальним законодавством строків.

З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України позовну заяву у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Отже, процесуальний закон, включаючи в себе спеціальну норму щодо строків звернення до адміністративного суду з питань, зокрема, оскарження рішення органу держаної виконавчої служби, встановлює десятиденний строк для звернення до суду з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод або інтересів.

З аналізу вказаних норм випливає, що законодавець визнав строк у десять днів достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби (приватним виконавцем) порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/922/17 та від 06.03.2019 року у справі №820/394/17.

Як було встановлено судом першої інстанції та зазначено Позивачем в апеляційній скарзі, про існування оскаржуваної постанови від 16.04.2018 року та про факт передачі матеріалів виконавчих проваджень №55384404, №55384107 до відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Апелянту стало відомо під час судового засідання 17.05.2018 року. Крім того, 21.05.2018 року та 31.05.2018 року року представник Юридичної особи «Aldoza Investments Limited» звертався до Департаменту ДВС із заявами №21/05-03 (а.с. 42-43) і №31/05-03 (а.с. 51-52) з проханням надати для ознайомлення матеріали виконавчого провадження №55384404. При цьому, до зазначених вище заяв представником Позивача було додано копії тексту оскаржуваної постанови Департаменту ДВС (а.с. 42-64).

Твердження Позивача про те, що перебіг строку позовної давності починається з моменту, коли останній ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, що має підтверджуватися відповідною відміткою із зазначенням дати ознайомлення та підпису представника юридичної особи «Aldoza Investments Limited», судовою колегією оцінюється критично. Як було встановлено раніше, приписами КАС України визначено, що перебіг строку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органу державної виконавчої служби починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод або інтересів. Таким чином, строк оскарження постанови про передачу виконавчих проваджень розпочався 17.05.2018 року, коли Апелянт вперше дізнався по існування останньої, про що зазначається Позивачем в тексті апеляційної скарги.

Таким чином, дізнавшись у травні 2018 року про передачу матеріалів виконавчих проваджень до відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС, юридична особа «Aldoza Investments Limited» не скористалася правом звернення до суду із позовом про скасування постанови Департаменту ДВС від 16.04.2018 року. Наведене, на думку судової колегії, свідчить про правильність висновку суду першої інстанції про недотримання Позивачем встановленого приписами КАС України строку звернення до суду за захистом порушених прав.

Щодо доводів Апелянта про неналежність на недопустимість поданих Відповідачем-2 письмових доказів колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. 144 Інструкції з діловодства у Державній виконавчій службі України, затвердженої наказом Державної виконавчої служби України №19/2 від 18.04.2013 року (далі - Інструкція), факт і дата надходження документа до ДВС України обов`язково фіксуються за правилами, зазначеними в пункті 77 цієї Інструкції.

Згідно п. 77 Інструкції відмітка про надходження документа до ДВС України проставляється від руки або за допомогою штампа, автоматичного нумератора на лицьовому полі у правому кутку нижнього поля першого аркуша оригіналу документа. Елементами зазначеного реквізиту є найменування ДВС України - одержувача документа, реєстраційний індекс, дата (у разі потреби - година і хвилини) надходження документа. У разі застосування автоматизованої системи реєстрації зазначена інформація може наноситься за допомогою штрих-коду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає помилковими доводи Позивача про нереєстрацію Відповідачем-2 поданих представником юридичної особи «Aldoza Investments Limited» заяв від 21.05.2018 року та від 31.05.2018 року, оскільки подані Департаментом ДВС копії зазначених заяв містять відбиток штампу органу державної виконавчої служби.

Разом з тим, положення ч. 1 ст. 94 КАС України визначають, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

У силу приписів ч. 2 ст. 94 КАС України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Зі змісту ч. 4 ст. 94 КАС України вбачається, що копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до п. п. 6, 7 глави 3 розділу ІІ Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємства, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 року №1000/5, право засвідчення документів та їх копій може надаватися посадовим та іншим особам на підставі довіреності. У посадових інструкціях визначаються повноваження щодо засвідчення документів та їх копій.

Згідно п. 8 глави 10 розділу ІІ вказаних Правил копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку. Напис про засвідчення копії складається зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, дати засвідчення копії. Напис про засвідчення копії скріплюється відбитком печатки відповідного структурного підрозділу установи або печатки «Для копій». У випадках, визначених законодавством, копії документів засвідчуються відбитком печатки установи. На лицьовому боці у верхньому правому куті першого аркуша документа проставляється відмітка «Копія».

З аналізу поданих Відповідачем-2 до суду першої інстанції копій заяв представника юридичної особи «Aldoza Investments Limited» вбачається, що вони не відповідають зазначеним вище вимогам до засвідчення копій документів державними органами, оскільки на них відсутні будь-які із передбачених законодавством елементів підтвердження юридичної сили копії.

Водночас, судова колегія звертає увагу, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.05.2019 року у справі №826/9968/18 встановлено факт звернення 21.05.2018 року та 31.05.2018 року представника Позивача до Депатаменту ДВС із заявами №21/05-03, №31/05-03 з проханням надати для ознайомлення матеріали виконавчого провадження №55384404 (а.с. 89-91)

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з доводами Апелянта про те, що додані до поданого до суду першої інстанції Департаментом ДВС клопотання копії заяв не засвідчені у визначеному законом порядку. Разом з тим, викладені обставини, на думку судової колегії, не спростовують висновки Окружного адміністративного суду міста Києва про те що, Позивач був обізнаний про порушення своїх прав та інтересів починаючи з 17.05.2019 року, коли останньому під час судового засідання вперше стало відомо про існування оскаржуваної постанови.

Твердження Апелянта щодо створення Відповідачем-2 постійних перешкод при ознайомленні з постановою від 16.04.2018 року як поважну причину пропуску строку звернення до суду, судовою колегіє оцінюється критично, оскільки ненадання Департаментом ДВС матеріалів виконавчого провадження для ознайомлення не свідчить про наявність у Позивача істотних перешкод чи труднощів для негайного звернення до адміністративного суду після отримання відомостей про передачу виконавчих проваджень.

Таким чином, суд першої інстанції надав належну оцінку зазначеним Апелянтом обставинам щодо поважності пропуску строку звернення до адміністративного суду та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважити їх такими, що свідчать про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від волі Позивача, перешкод для реалізації права на звернення до суду в установлений процесуальним законом строк

Зазначений висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 25.01.2019 року у справі №826/8378/18, від 20.03.2019 року у справі 826/10451/18, від 05.06.2019 року у справі №826/17589/18.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

У рішенні від 21.02.1975 року у справі «Голдер проти Великої Британії» Європейський суд з прав людини закріпив правило, що пункт 1 статті 6 Конвенції стосується невід`ємного права особи на доступ до суду. Прямим порушенням права на доступ до суду є необхідність отримання спеціальних дозволів на звернення до суду.

Таким чином, як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 13.12.2011 року №17-рп/2011 у практиці Європейського суду з прав людини право на звернення до суду також пов`язується лише з волевиявленням особи. За змістом частини п`ятої статті 6 КАС України особа може відмовитися від реалізації права на звернення до суду, однак не від самого права як такого.

Поряд з іншим, колегія суддів зауважує, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000 року, пункт 33).

Оскільки протягом майже року Позивачем не ставилося питання щодо правомірності прийняття оскаржуваної постанови Департаменту ДВС про передачу виконавчих проваджень, подання позовної заяви за відсутності належного обґрунтування причин такого тривалого зволікання із оскарженням спірного рішення, матиме наслідком порушення принципу правової визначеності, що є неприпустимим з огляду на принципову позицію Європейського Суду з прав людини у цьому питанні.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Аналогічний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 28.11.2018 року у справі № 826/9774/16.

Разом з тим, Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування об`єктивних та поважних причин, які зумовили несвоєчасне звернення до суду, що належним чином відображено в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 123, 242-244, 250, 287, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу юридичної особи - резидента Республіки Кіпр «Aldoza Investments Limited» - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 червня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 07» серпня 2019 року.