Справа № 360/3082/19
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2019-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

12 серпня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/3082/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі - відповідач), в якому позивач просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо не виплати пенсії позивачу починаючи з квітня 2017 року по лютий 2018 року включно;

- зобов`язати Біловодське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області виплатити пенсію з квітня 2017 року по лютий 2018 року включно позивачу негайно після проголошення судового рішення, а також утриматись від подальшого призупинення її виплати (а.с.3-8).

В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , № НОМЕР_2 пенсійного посвідчення, є внутрішньо перемішеною особою, що підтверджується довідкою, виданою управлінням праці та соціального захисту населення Міловської РДА № від 19.03.2018 року. З 19.03.2018 позивач перебуває на обліку в Міловському відділі Біловодського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Луганської області смт. Мілове, як отримувач пенсії за віком. Відповідач нараховував пенсійне забезпечення та перераховував пенсію починаючи з вересня на картковий рахунок, відкритий в Державній установі ощадний банк України. Заборгованість з пенсії, яка склалася, з 01.04.2017 по 28.02.2018 на картковий рахунок відповідачем зарахована не була, у зв`язку з чим позивач письмово звернувся до відповідача з вимогою зробити перерахунок пенсії та відповідно виплатити на картковий рахунок, однак листом Міловського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області № 320/4-14 від 17.12.2018, отримав відмову посилаючись на відсутність фінансування та постанову Кабінету Міністрів України №335 від 25.04.2018 року, а саме «Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються за умови окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України», який до наступного часу відсутній. Так з квітня 2017 року по лютий 2018 року включно пенсія позивачу виплачена не була. Позивач вважає бездіяльність відповідача протиправною, а тому за захистом своїх прав звернувся до суду, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, до відділу діловодства та обліку звернення громадян 09.08.2019 за вхідним реєстраційним номером 41148/2019 надав відзив на позовну заяву від 09.08.2019 №4454/07-18 (а.с.27-29), в якому заперечував проти задоволення позову. В обґрунтування зазначив, що позивач звернувся 19.03.2018 до відповідача із заявою про взяття на облік. Раніше позивач проживав в м. Дніпро, Дніпропетровської області. Довідку про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції від 19.03.2018 № позивач оформив у відповідності до «Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб». Пенсія позивачу була виплачена центральним відділом обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області по 31.03.2017. З 01.04.2017 виплата пенсії позивачу була припинена, що підтверджується супровідним листом від 02.07.2018 року № 262/03-6-20, атестатом від 23.06.2018 та витягом с центральної бази даних одержувачів пенсії від 08.08.2019. Рішення про припинення виплати пенсії позивачу було прийнято відділом обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, вказане управління є окремою юридичною особою, відповідач не може нести відповідальність за дії, або бездіяльність іншої юридичної особи. Згідно Витягу з протоколу № 53/82 від 04.04.2018 засідання комісії з Питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам було вирішено відновити позивачу виплату пенсії. Розпорядженням № 1302 від 16.08.2018 позивача було взято на облік у відповідача як внутрішньо переміщену особу, нарахування та виплата пенсії поновлено на основну відомість вересень 2018 року. Пенсія позивачу нараховується та виплачується, сума останньої виплати пенсії на липень 2019 року становить 11450,54 грн, що підтверджується довідкою № 529 від 29.07.2019 року. Пенсія з 01 березня 2018 року по 31 серпня 2018 року нараховано на окрему додаткову відомість в сумі 58720,68 грн і буде виплачена при відповідному фінансуванні Пенсійним фондом України, адже відповідно до п. 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України № 384/2011 від 06.04.2011 року, забезпечення своєчасного в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших і виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством, покладено на Пенсійний Фонд України. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період позивачу, в даному випадку це період з 01 квітня 2017 року по 28 лютого 2018 року в сумі 86993,46 грн, буде виплачуватися на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Загальна сума заборгованості по невиплаченій пенсії складає 145714,14 грн (58720,68 грн + 86993,46 грн), що підтверджується довідкою про розмір заборгованості по невиплаченій пенсії від 29.07.2019 № 1347/02-10. З огляду на вищенаведене, управління вважає свої дії щодо невиплати пенсії позивачу пенсії правомірними, позовні вимоги необґрунтованими, та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 19.07.2019 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.1-2).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 КАС України, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, паспорт серії НОМЕР_1 виданий 17.12.1997 року Краснодонським РВ ЛМУМВС України у Луганській області, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с.9-10,11).

Позивач є пенсіонером за віком, що підтверджується посвідченням Серії НОМЕР_3 від 15.02.2013 (а.с.12).

Відповідно до інформації зазначеної у довідці від 19.03.2018 НОМЕР_4 ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції, тимчасова адреса місця проживання позивача: АДРЕСА_2 (а.с.13).

На виконання ухвали суду від 19.07.2019 Управління праці та соціального захисту населення Міловської райдержадміністрації надало інформацію, в якій зазначило, що термін дії довідки безстроковий (а.с.24).

19.03.2018 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив запросити пенсійну справу з м.Дніпро (а.с.30).

Супровідним листом ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 02.07.2018 №262/03.6-20 пенсійну справу позивача надіслано до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області. Зазначено, що пенсію виплачено по 31.03.2017 (а.с.32).

З атестату позивача також вбачається, що пенсію виплачено по 31.03.2017 (а.с.33).

Протоколом від 04.04.2018 №53/82 вирішено відновити ОСОБА_1 виплату пенсії (а.с.34).

Розпорядженням відповідача від 16.08.2018 №1302 позивача взято на облік з 01.04.2017 (а.с.35).

З наданого відповідачем розрахунку «відкладеної» доплати від 20.08.2018 вбачається, що за період з 01.04.2017 по 28.02.2018 пенсію в сумі 86993,46 грн відкладено (а.с.36).

З довідки відповідача від 29.07.2019 №529 вбачається, що з вересня 2018 року позивач отримує пенсію (а.с.38).

Також відповідачем надано довідку від 29.07.2019 №1347/02-10, в якій зазначено, що сума пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПО НОМЕР_2 , складає 145714,14 грн, яка складається з суми відкладеної доплати за період з 01 квітня 2017 року по 28 лютого 2018 року у сумі 86993,46 грн, а також поточної доплати за період з 01 березня 2018 року по 31 серпня 2018 року у сумі 58720,68 грн (а.с.39).

Таким чином, судом встановлено, що загальний період заборгованості по виплаті пенсії позивачу становить з 01.04.2017 по 31.08.2018.

На звернення позивача відповідачем надано відповідь від 04.06.2018 №186-С-14, в якій зазначено, що виплату пенсії за минулий період, а саме: з 01.04.2017 по 28.02.2018 року, буде здійснено після прийняття Кабінетом Міністрів України окремого порядку. Пенсію за період з 01.03.2018 по 31.08.2018 нараховано на додаткову відомість та буде виплачено за умови фінансування (а.с.15).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплат пенсії за період з квітня 2017 року по лютий 2018 року включно, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до даних правовідносин необхідно застосувати норми Конституції України, Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) та Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон № 1706-VII).

Так, у наведених нижче положеннях Конституції України закріплено основи соціальної спрямованості держави:

Стаття 1. Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Стаття 3. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. […]

Стаття 19. [...] Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Стаття 92. Виключно законами України визначаються: […] 6. основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення […].

Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи міститься у ст. 1 Закону № 1706-VII, який набрав чинності 22 листопада 2014 року.

Це визначення має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка:

- перебуває на території України на законних підставах;

- має право на постійне проживання в Україні;

- була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Отже, спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи.

Проте реєстрація особи як внутрішньо переміщеної надає можливість державним органам врахувати її особливі потреби. Серед таких особливих потреб - доступ до належного житла та правової допомоги, доступ до спеціальних державних програм, зокрема адресних програм для внутрішньо переміщених осіб, тощо.

Таким чином, статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-IV.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 3 ст. 4 Закону № 1058-IV визначено складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058-IV умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами.

Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 46 Закону № 1058-IV передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Відповідно до статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Оскільки Україна, як правова держава, гарантує своїм громадянам право на соціальний захист, яке реалізується в тому числі і у щомісячному отриманні пенсіонерами належної їм пенсії, тому невиплата призначеної позивачу пенсії за віком за період з 01.04.2017 по 31.08.2018 є протиправною бездіяльністю відповідача, яка порушує конституційне право позивача на соціальне забезпечення.

При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Щокін проти України", питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (цитата у п. 33 цього рішення).

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено, а відповідач допустив протиправну бездіяльність.

Доводи відповідача про те, що заборгованість позивачу буде виплачена при відповідному фінансуванні Пенсійним Фондом України з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України №335 від 25.04.2018 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. №365", суд вважає неприйнятними, виходячи з наступного.

Так, за змістом конституційних норм (ст.ст.113,116,117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

У преамбулі до Закону №1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Судом встановлено, що жодних змін у вказаний Закон з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, яка утворилась внаслідок відсутності коштів в Пенсійному фонді України, а також щодо особливостей виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам Верховною Радою не приймались.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

За таких обставин, до спірних правовідносин слід застосовувати норми Закону №1058-IV щодо виплати пенсії пенсіонерам, які мають вищу юридичну силу.

Крім того, суд також вважає за необхідне зауважити, що такий підхід відповідача не враховує принципи верховенства права, законності та добросовісності у діяльності держави.

Так, внаслідок відсутності порядку та механізму виплати особі пенсії за минулий період виникає правова невизначеність щодо змісту обов`язку держави по виплаті такої заборгованості. Така невизначеність створює умови для свавілля з боку держави, що є несумісним з принципом верховенства права.

Взявши на себе обов`язок із виплати особі пенсії за минулий період (стаття 46 Закону № 1058-IV), але при цьому не визначивши певного порядку, держава допустила недобросовісність. Щоправда ця недобросовісність була допущена урядом, а не відповідачем. Незважаючи на це, носієм обов`язку перед особою виступає держава в цілому. Оскільки у відносинах виконання цього обов`язку державу представляють органи, які уповноважені на нарахування та виплату пенсії, то саме вони повинні нести відповідальність від імені держави.

Враховуючи вищевикладене та висновки суду про протиправну бездіяльність відповідача щодо невиплати заборгованості з пенсії позивачу, суд, з метою відновлення порушених прав ОСОБА_1 вважає за необхідне зобов`язати Біловодське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області виплатити заборгованість по невиплаченій пенсії за період з 01.04.2017 саме по 31.08.2018, оскільки жодних належних, допустимих та достовірних доказів, які б свідчили про виплату пенсії позивачу за вказаний період становим на дату розгляду справи по суті, відповідачем суду не надано.

Оскільки судом встановлено відсутність підстав для невиплати пенсії позивачу за період з 01.04.2017 по 31.08.2018, то таким чином пенсія позивачу повинна бути виплачена без відтермінування на невизначений час.

Що стосується вимог позивача про зобов`язання відповідача утриматись від подальшого призупинення виплати пенсії, то вони задоволенню не підлягають, як такі, що заявлені на майбутнє.

Надаючи правову оцінку доводам відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 122 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення, своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивачем фактично оскаржується бездіяльність відповідача, яка є триваючою у часі, а тому позивач має право звернутися до суду за захистом порушених прав, свобод і інтересів протягом всього часу дії такої бездіяльності.

Таким чином, суд вважає, що строки звернення позивачем не пропущені.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з виходом за межі заявлених позовних вимог, з метою повного захисту порушених прав позивача.

Приписами ч. 1 ст. 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки, присуджені позивачу виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету України, рішення підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення саме за один місяць, а не в повному обсязі, як про це просив позивач у позові.

Ухвалою суду від 19.07.2019 звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання адміністративного позову до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії (а.с.1-2).

Оскільки ухвалою суду від 19.07.2019 позивача звільнено від сплати судового збору, розподіл судових витрат між сторонами відповідно до вимог статті 139 КАС України не проводиться.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295, 371, п.15.5 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії за період з 01.04.2017 по 31.08.2018.

Зобов`язати Біловодське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області (92800, Луганська область, Біловодський район, смт.Біловодськ, вул.Центральна, буд.77, ) виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) заборгованість з пенсії за період з 01.04.2017 по 31.08.2018.

Допустити рішення суду до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Басова