Справа № 810/4033/18
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2019-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/4033/18 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Щавінський В.Р. Суддя-доповідач Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Ірпінського відділення Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі" до Ірпінського відділення Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі" звернулось до суду з позовом до Ірпінського відділення Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску від 02.09.2015 №.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване судове рішення скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповністю з`ясовані обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.09.2015 Вишгородською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області прийнято оспорюване рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №, яким до позивача на підставі частини 10 та пункту 2 частини 11 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" застосовано штраф у розмірі 11788,33 грн. та нараховано пеню у розмірі 70501,94.

Не погодившись з вказаним рішенням позивач звернувся до суду.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження фактичних обставин, покладених в основу оспорюваного рішення, суд дійшов висновку, що рішення відповідача про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 02.09.2015 є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, аргументуючи свою позицію наступним.

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Основним нормативно-правовим актом, що визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі по тексту - Закон №2464)(в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 1 ч.1 статті 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску, зокрема, є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до пп. 19-1.1.2 п. 19-1.1 ст. 19-1 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України) контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19--3 цього Кодексу, зокрема, контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

Згідно з п. 1 ч.2 ст. 6, абзацу 1 і 2 ч.8 ст. 9 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому, платники, зазначені у п. 1 ч. статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі.

Відповідно до ч.7 ст. 9 зазначеного Закону встановлено, що єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

У відповідності до положень частин 5, 6 та 10 ст. 9 Закону №2464 сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування.

Для зарахування єдиного внеску в центральному органі виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах відкриваються в установленому порядку небюджетні рахунки відповідному органу доходів і зборів. Зазначені рахунки відкриваються виключно для обслуговування коштів єдиного внеску.

Обслуговування коштів єдиного внеску здійснюється згідно з положенням про рух коштів, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів днем сплати єдиного внеску вважається день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Відомості про стан розрахунку платника єдиного внеску з бюджетом відображається в оперативній формі обліку, яка ведеться в порядку встановленому наказом Міністерства фінансів України 07.04.2016 №422 «Про затвердження Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Приписами ч.11 ст. 9 Закону України №2464 встановлено, що у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Так, згідно ч. 10 ст. 25 цього Закону на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Крім того, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум (п. 2 ч.11 статті 25 Закону №2464).

В обґрунтування власної позиції щодо неправомірності складення Рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені від 02.09.2015 року № Позивач зазначає, що Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.02.2012 року у справі №Б8/022-12 порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ «ГВКК «Біличі».

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19 червня 2012 року у справі №Б8/022-12 про банкрутство ПАТ «ГВКК «Біличі» чітко визначені заявлені вимоги кредиторів, в тому числі і Пенсійного фонду.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження (проваджень) у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.

Пунктом 3 ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема, але не виключно: не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.

Ухвалою Господаревого суду Київської області від 19 червня 2012 року у справі №Б8/022-12 про банкрутство затверджено суму заявлених вимог Пенсійним фондом до ПАТ «ГВКК «Біличі» у розмірі 510 442,80 грн. (в т.ч. штрафні санкції та пеня).

В подальшому, повноваження щодо адміністрування Єдиного соціального внеску передано від Пенсійного фонду України до органів Міндоходів, а у 2014 р. - до Державної фіскальної служби України.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.12.2015 року у справі Б8/022- 12 затверджено Мирову угоду.

Згідно тексту Мирової угоди вбачається, що сума вимог Управління Пенсійного фонду України у м. Ірпені Київської області відноситься до 6 черги задоволення вимог кредиторів. Сума зобов`язань визначена в розмірі 510 442, 80. Розстрочка платежу становить дев`ять місяців з моменту затвердження господарським судом мирової угоди. Платежі необхідно здійснювати починаючи з четвертого місяця з моменту затвердження господарським судом угоди. Сплата повинна відбуватися рівними частинами у сумі 85 073, 80 грн. щомісячно до останнього календарного дня місяця протягом шести місяців за рахунок коштів, отриманих від третьої особи..

Оскільки повноваження щодо адміністрування Єдиного соціального внеску передано від Пенсійного фонду України до органів фіскальної служби, то частину, визначених у мировій угоді зобов`язань ПАТ «ГВКК «Біличі» повинно було сплачувати до Ірпінської ОДНІ Київської області, а саме 211 652,85 грн., а решту - 298 789,95грн. зобов`язання до Пенсійного фонду.

Позивачем було погашено вказану суму заборгованість у розмірі 211 652,85 грн. згідно Ухвали Господарського суду Київської області по справі Б8/022-12 від 14.12.2015 року (про затвердження мирової угоди у справі про банкрутство ПАТ ГВКК «Біличі») перед Ірпінським відділенням Вишгородської ОДНІ ГУ ДФС у Київській області відповідно до платіжних доручень: 29.07.2016 року у сумі 41505,25 грн. (платіжне доручення №347); 29.08.2016 року у сумі 85073,80грн. (платіжне доручення №379); 27.09.2016 року у сумі 85073,80грн. (платіжне доручення №388).

Таким чином, ПАТ «Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат «Біличі» погашено заборгованість перед Ірпінською ОДНІ Київської області зі сплати Єдиного соціального внеску в строки та на умовах, визначених мировою угодою.

Отже, штрафні санкції та пеня на суму, заявлену в вимогах кредиторів нараховуватися не повинна.

Відповідно до п.87.10. ст.87 Податкового кодексу України з моменту винесення судом ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство платника податків порядок погашення грошових зобов`язань, які включені до конкурсних кредиторських вимог контролюючих органів до такого боржника, визначається згідно із Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" без застосування норм цього Кодексу.

Таким чином, черговість зарахування грошових коштів визначена відповідно до п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України (у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків) у даному випадку не застосовується.

Судом першої інстанції також встановлено, що фактично штрафні санкції оспорюваним рішенням були накладені не у зв`язку з несплатою самостійно визначених грошових зобов`язань у звітах з ЄСВ за період 2015-2016 роки, а у зв`язку з наявністю в інтегрованій картці ПАТ "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі" недоїмки, у рахунок погашення якої контролюючий орган з 2013 року зараховує поточні платежі позивача, у тому числі платежі, що були здійснені платіжними дорученнями від 29.07.2016 №347, від 29.08.2016 №379 та від 27.09.2016 №388 на виконання мирової угоди.

При цьому, надати будь-які змістовні пояснення, що дозволяли б однозначно встановити причини утворення в інтегрованій картці позивача недоїмки, що потягнула за собою зміну призначення поточних платежів позивача і, як наслідок, застосування штрафних санкцій, контролюючий орган, незважаючи на неодноразові вимоги суду, не зміг.

З огляду на відсутність у контролюючого органу інтегрованих карток (карток особового рахунку) позивача до 2013 року, однозначно ідентифікувати підставу виникнення у картках позивача недоїмки з наявних матеріалів справи не видається можливим.

Оскільки матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження фактичних обставин, покладених в основу оспорюваних рішень, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що рішення податкового органу про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 02.09.2015 є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, скасовуючи оскаржуване рішення у повному обсязі, колегія суддів звертає увагу на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 05.12.2006 у справі №21-527во06, відповідно до якої рішення, у якому недійсну частину не можна виокремити, ідентифікувати, є недійсним у цілому.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві - залишити без задоволення.

Київського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлено 08.08.2019.