Справа № 520/3012/19
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Шляхова О.М.

01 серпня 2019 р.Справа № 520/3012/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Калитки О. М. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Клочко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма ім. Т.Г. Шевченка» на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21 травня 2019 року, прийняту за результатами розгляду клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі за адміністративним позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма ім. Т.Г. Шевченка» до Державного реєстратора Департаменту реєстрації Харківської міської ради Харківської області Хаткевич Інги Іванівни про визнання дій протиправними, -

В с т а н о в и л а:

27.03.2019 року позивач сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма ім. Т.Г. Шевченка» (подалі СТОВ «Агрофірма ім. Т.Г. Шевченка»), звернувся до суду з позовом, яким просить визнати протиправними дії Державного реєстратора Департаменту реєстрації Харківської міської ради Харківської області Хаткевич І.І. (подалі державний реєстратор) під час проведення державної реєстрації договору оренди землі б/н від 23.05.2018 року між ОСОБА_1 та фермерським господарством «Гниличанська Нива» (подалі - ФГ «Гниличанська Нива»).

20.05.2019 року відповідачем до суду першої інстанції подано клопотання про закриття провадження у справі на підставі ст. 238 КАС України.

Обґрунтовуючи заявлене клопотання, відповідач зазначає, що наслідки вирішення адміністративної справи безпосередньо впливають на зміст і стан речових прав на земельну ділянку третіх осіб, що означає приватно-правовий характер зазначеного спору.

Також посилається на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 04.09.2018 року у справі № 823/2042/16, відповідно до якого, якщо позивач не був заявником стосовно оскаржуваних ним реєстраційних дій, які були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в Державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.05.2019 року (повний текст ухвали виготовлений 23.05.2019 року) клопотання відповідача задоволено та закрито провадження у справі № 520/2012/19.

Висновок суду про необхідність закриття провадження у справі обґрунтований тим, що предметом даного позову є захист прав та інтересів позивача шляхом скасування рішення відповідача про реєстрацію права за іншою особою користування спірною земельною ділянкою, тобто у даному випадку виник спір про право, який не відноситься до юрисдикції адміністративного суду та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та задовольнити його вимоги шляхом визнання протиправними дії державного реєстратора під час проведення державної реєстрації договору оренди землі б/н від 23.05.2018 року між ОСОБА_1 та ФГ «Гниличанська Нива».

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що саме дії державного реєстратора ОСОБА_2 І ОСОБА_3 є первинними, оскільки вона, в порушення п. 3 ст. 10 Закону України № 1952-ІV від 01.07.2004 року не запитала інформацію в Старосалтівській селищній раді щодо прав на земельну ділянку ОСОБА_1 (яка успадкувала її після смерті матері ОСОБА_4 ).

Крім того, в порушення постанов КМУ № 2073 від 25.12.1998 року та № 119 від 24.01.2000 року, здійснила державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки, яка на момент реєстрації вже надана іншому суб`єкту господарювання в оренду ще в 2004 році.

Вказує, що договір оренди зареєстрований між ОСОБА_4 та СТОВ АФ ім. Т.Г. Шевченка відповідно до законодавства, яке діяло на той час, відтак, відповідно до Конституції України, те законодавство залишається чинним. Даний договір є дійсним, ніколи і ніким не оскаржувався, регулярно отримувалася орендна плата.

За наведених обставин, просить задовольнити вимоги його апеляційної скарги у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, фактично посилаючись на доводи, наведені нею у клопотанні про закриття провадження у справі, просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21.05.2019 року, - без змін.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, судове рішення скасуванню, з направленням справи для продовження її розгляду до суду першої інстанції, з наступних підстав.

Судом установлено, що 15.07.2004 року між ОСОБА_4 та СТОВ «АФ ім. Т.Г. Шевченка» укладено договір оренди землі за № 159, зареєстрований Червоноармійською сільською радою (ввійшла до складу Старосалтівської об`єднаної територіальної громади) за № 101 від 15.07.2004 року /а.с. 7-8/.

18.10.2018 року згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 141748407, позивачу стало відомо, що державним реєстратором Хаткевич І.І. 04.06.2018 року проведено реєстрацію договору оренди землі № б/н від 23.05.2018 року, укладеного між ОСОБА_5 та ФГ «Гниличанська Нива» /а.с. 9, зворот/.

У відповідь на звернення позивача від 18.03.2019 року, Старосалтівська селищна рада повідомила про те, що державні реєстратори ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за запитами стосовно іншого речового права щодо будь-яких земельних ділянок до Старосалтівської селищної ради не звертались /а.с. 10/.

Зазначені обставини слугували підставою для звернення позивача до суду за судовим захистом.

Не погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначенням п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому < > хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг < >.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У пункті 7 частини першої статті 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Публічно-правовим вважається спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта (інших суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

З наведеного випливає, що КАС регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Не поширюють свою дію ці положення на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

При розмежуванні юрисдикційних форм захисту порушеного права визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Судовим розглядом установлено, що предметом спору у справі, що розглядається, є скасування рішення державного реєстратора від 04.06.2018 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 26482618 щодо реєстрації за ФГ «Гниличанська Нива» права оренди земельної ділянки, розміщеної в адміністративних межах Червоноармійської сільської ради Вовчанського району Харківської області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідач, приймаючи спірне рішення, порушив вимоги чинного законодавства, зокрема Закону України від 01.07.2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; подалі - Закон № 1952-IV) щодо встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Отже, предметом доказування в цій справі є обставини, що підтверджують законність чи незаконність прийнятого відповідачем рішення, яке за своєю юридичною природою є рішенням суб`єкта владних повноважень та повинне прийматися в порядку, на підставі та у спосіб, визначені законом.

Незважаючи на те, що оскаржувані реєстраційні дії були вчинені за заявою третьої особи, втручання в права позивача здійснено державним реєстратором шляхом прийняття оскаржуваного рішення без дотримання встановленої законом процедури.

Таким чином, дослідженню в цій справі підлягають владні, управлінські рішення відповідача щодо державної реєстрації речових прав, прийняті/вчинені відповідачем як суб`єктом владних повноважень, тобто відповідність дій державного реєстратора вимогам Закону № 1952-IV, а не питання щодо наявності або відсутності у позивача права оренди на земельну ділянку.

Крім того, судом установлено, що питання про визнання недійсним спірного договору оренди земельної частки (паю) є предметом судового розгляду Вовчанського районного суду Харківської області у справі № 617/1986/18.

Колегія суддів зазначає, що відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом № 1952-IV.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі статтею 11 цього Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Таким чином, державний реєстратор є суб`єктом владних повноважень, а правовідносини, які виникають між ним та заявником прав чи їх обтяжень є публічно-правовими. Захист прав та інтересів відповідного заявника від порушень з боку цього суб`єкта владних повноважень, якщо ці порушення полягають, зокрема, у перевищенні повноважень, недотриманні строків, процедури, умов та інших визначених законом особливостей вчинення реєстраційних дій, є завданням адміністративного судочинства та має відбуватися у відповідному порядку.

Колегія суддів зазначає, що вимоги щодо реєстрації майна, інших реєстраційних дій можуть розглядатися судами в порядку цивільного чи господарського судочинства (залежно від суб`єктного складу), якщо такі вимоги є похідними (задоволення яких залежить від задоволення іншої - основної позовної вимоги) від спору щодо такого майна або майнових прав у зв`язку з оскарженням заінтересованою особою не самої реєстраційної дії (рішення), а підстави її проведення.

Видається, що вимога про оскарження реєстраційної дії може бути похідною вимогою, якщо вона заявлена разом із основної вимогою, наприклад такою, як вимога про визнання правочину недійним чи витребування майна із чужого незаконного володіння.

Якщо ж позивач обґрунтовує незаконність відповідної реєстраційної дії саме порушенням з боку державного реєстратора під час її здійснення, то така вимога не є похідною від будь-якої іншої вимоги, а є основною вимогою і має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Таке розмежування обумовлене й обсягом судового контролю в адміністративному судочинстві, визначеним частиною третьою статті 2 КАС, який не охоплює оцінки правомірності діянь/рішень суб`єкта владних повноважень з огляду на наслідки, які це діяння/рішення спричинили, чи правомірності юридичного факту, що став підставою реєстрації.

Зі змісту позовних вимог убачається, що предметом перевірки в цій справі є виключно дотримання державним реєстратором (як суб`єктом владних повноважень) під час виконання покладених на нього законом публічно-владних управлінських функцій установленого законом порядку прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зокрема правомірність здійснення повторної реєстрації похідного речового права - права користування земельною ділянкою в разі наявного та зареєстрованого тотожного права на ту саму земельну ділянку за іншим користувачем. Питання правомірності чи неправомірності набуття позивачем або ФГ «Гниличанська Нива» права користування згаданою вище земельною ділянкою, як і питання, пов`язані з реалізацією ОСОБА_5 права власності на земельні ділянки чи дотриманням умов укладених нею цивільно-правових угод, перед судом не порушено.

Таким чином, спір у цій справі не має ознак приватноправового та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Приходячи до висновку про часткову обґрунтованість вимог апеляційної скарги СТОВ «Агрофірма ім. Т.Г. Шевченка», колегія суддів зазначає, що надання правової оцінки діям державного реєстратора під час проведення державної реєстрації договору оренди землі б/н від 23.05.2018 року між ОСОБА_1 та ФГ «Гниличанська Нива» має бути предметом судового розгляду суду першої інстанції.

Інші доводи учасників справи на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 315 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання (п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України).

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 310, 313, 315, 320, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма ім. Т.Г. Шевченка» задовольнити частково.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21 травня 2019 року скасувати.

Справу за адміністративним позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма ім. Т.Г. Шевченка» до Державного реєстратора Департаменту реєстрації Харківської міської ради Харківської області Хаткевич Інги Іванівни про визнання дій протиправними направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) О.М. Калитка С.С. Рєзнікова
Постанова у повному обсязі складена і підписана 09 серпня 2019 року.