Справа № 540/1019/19
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2019-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/1019/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дубровної В.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

16 травня 2019 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, в якому просить:

- визнати дії Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області щодо порушення місячного терміну розгляду клопотання ОСОБА_1 від 06.11.2018 р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,032 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцем розташування, доданих до клопотання ОСОБА_2 - протиправними;

- визнати протиправним та скасувати рішення від 17.12.2018 року № 1380, прийняте 81 сесією Щасливцевської сільської ради 7 скликання, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про отримання у власність (безоплатно) земельну ділянку, орієнтовною площею 0,032 га на території Щасливцевської сільської ради.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що звернувшись у листопаді 2018 року до Щасливцевської сільради із клопотанням про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,032 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, ОСОБА_1 отримала рішення Щасливцевської сільської ради від 17.12.2018 р. про відмову у задоволені даного клопотання. Позивач вважає відмову відповідача, яка обґрунтована тим, що Генеральним планом с. Генічеська Гірка бажане місце розташування земельної ділянки передбачено під зелені насадження загального користування, неправомірною, оскільки, за позицією позивача, спірна земельна ділянка не відноситься до категорії земель загального користування. Крім того, позивач вважає, що висновки про перебування земельної ділянки у тій чи іншій місцевості та визначення її правового статусу можливо зробити після проведення відповідних експертиз, геодезичних робіт та інших заходів установами (експертами, спеціалістами), які мають спеціальні для цього ліцензії та/або відповідні повноваження. При цьому, відповідачем при ухваленні спірного рішення не зазначено, з яких мотивів він виходив зазначаючи про те, що дана земельна ділянка відноситься до земель загального користування, а також не вказано про те, що перебування спірної земельної ділянки на території земель загального користування якимось чином порушує нормативно-правові акти, стандарти чи правила. Отже, позивач вважає, що відповідач необґрунтовано відмовив у наданні їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність відповідної земельної ділянки, у зв`язку з чим просить захистити її права шляхом визнання протиправним та скасування рішення Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області від 17.12.2018 року № 1380.

Ухвалою суду від 10.06.2019 року відповідно до ч. 5 ст.262 КАС України відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Статтею 258 КАС України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

24 червня 2019 року представником відповідача надано до суду відзив на позов, яким заперечує проти його задоволення, оскільки визначене позивачем місце розташування бажаної земельної ділянки орієнтовною площею 0,032 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд не відповідає містобудівній документації місцевого рівня, а саме Генеральному плану с. Генічеська Гірка, що відповідно до п. 7 ст. 118 Земельного Кодексу України є підставою для відмови ОСОБА_1 у надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) вказаної земельної ділянки.

Дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд вказує про наступне.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 06.11.2018 р. ОСОБА_1 звернулася до Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області з клопотанням про надання відповідно до ч. 1 ст. 118 Земельного кодексу України їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,032 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області з детальним позначенням в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцем розташування вказаної земельної ділянки. Крім того, даним клопотанням ОСОБА_1 повідомила, що є громадянкою України, право на безкоштовну приватизацію земельної ділянки за цільовим призначення не використала. У додатках до вказаного клопотання, серед іншого, вказано графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

17.12.2018 р. на 81 сесії Щасливцевської сільської ради 7 скликання прийнято рішення № 1380 "Про розгляд заяви", яким розглянувши заяву громадянки України ОСОБА_1 та надані документи та з метою приведення у відповідність до земельного законодавства надання земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, керуючись ст.ст. 12, 19, 38, 39, 118, 121 Земельного Кодексу України та ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви в зв`язку з тим, що генеральним планом с. Генічеська Гірка вказане у графічних матеріалах бажане місце розташування земельної ділянки передбачено під зелені насадження загального користування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель врегульовано Земельним кодексом України від 24.10.2001 № 2768-ІІІ (далі - ЗК України).

Відповідно до ст. 3 ЗК України земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селищах - не більше 0,15 гектара.

Отже, законодавством України передбачена можливість набувати громадянами України у власність чи користування земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в межах норм, визначених статтею 121 Земельного кодексу України за рахунок земель житлової та громадської забудови.

Частиною першою статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Частиною 1 статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлений статтею 118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

Відповідно до ч. 6 цієї статті громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. (ч. 6 ст. 118 ЗК України)

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Цією ж статтею визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме:

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Виходячи з аналізу вказаних положень Земельного кодексу України у системному їх зв`язку, перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Як вбачається зі змісту рішення 81 сесії Щасливцевської сільської ради 7 скликання від 17.12.2018 р. № 1380, то підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність спірної земельної ділянки є те, що генеральним планом с. Генічеська Гірка вказане у графічних матеріалах бажане місце розташування земельної ділянки передбачено під зелені насадження загального користування.

Надаючи правову оцінку вказаній відмови відповідача, суд вказує наступне.

Відповідно до п. "б" ч. 1 ст. 19 Земельного Кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема, на землі житлової та громадської забудови.

При цьому, до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування. (ст. 38 ЗК України).

Зелені насадження загального користування - зелені насадження, які розташовані на території загальноміських і районних парків, спеціалізованих парків, парків культури та відпочинку; на територіях зоопарків та ботанічних садів, міських садів і садів житлових районів, міжквартальних або при групі житлових будинків; скверів, бульварів, насадження на схилах, набережних, лісопарків, лугопарків, гідропарків і інших, які мають вільний доступ для відпочинку. ( п. 2.1. розділу ІІ Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Наказ Міністерства будівництва, архітектури та житлово - комунального господарства України від 10.04.2006 N 105, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 липня 2006 р. за N 880/12754. ( надалі - Правила № 105).

Об`єкти благоустрою зеленого господарства використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони і утримання відповідно до цих Правил. ( п. 4.1. р. 4 цих Правил).

Відповідно до ч. 4 ст. 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать, зокрема: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Таким чином, землі комунальної власності, які за своєю категорією є землями загального користування, не можуть бути передані у власність інших осіб.

Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. (ст. 39 ЗК України)

Згідно зі статтею 24 Закону України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі - Закон №3038-VI) забудова земельної ділянки здійснюється у межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Частиною першою статті 17 Закону № 3038-VI передбачено, що генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Відповідно до положень статті 18 Закону № 3038-VI план зонування території розробляється на основі Генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

План зонування території розробляється з метою створення сприятливих умов для життєдіяльності людини, забезпечення захисту територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, запобігання надмірній концентрації населення і об`єктів виробництва, зниження рівня забруднення навколишнього природного середовища, охорони та використання територій з особливим статусом, у тому числі ландшафтів, об`єктів історико-культурної спадщини, а також земель сільськогосподарського призначення і лісів.

План зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації.

Зміна цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідає плану зонування території та/або детальному плану території забороняється.

При цьому, суд відмічає, що згідно положень частини сьомої статті 118 ЗК України, підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою є, серед іншого, невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З огляду на викладені норми, невідповідність земельної ділянки Генеральному плану міста є підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, у постанові від 15.01.2019 року по справі № 522/14444/15-а.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Дослідивши надане відповідачем викопіювання з Генерального плану с. Генічеська Гірка, поєднаного з планами зонування з розвитком рекреаційної зони, судом встановлено, що позначена позивачем в графічних матеріалах бажана земельна ділянка розташована на території, позначеній як "територія зелених насаджень загального користування існуюча", а тому місце розташування бажаної земельної ділянки за своїм цільовим призначенням не відповідає Генеральному плану с. Генічеська Гірка, поєднаному з планом зонування з розвитком рекреаційної зони, що відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України є підставою для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

З огляду на положення статей 39, 83, 118 ЗК України та статей 17, 18, 24 Закону № 3038-VI, суд приходить до висновку, що Щасливцевська сільська рада, ухвалюючи спірне рішення про відмову у наданні дозволу позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою, діяла у межах наданих їй повноважень та з урахуванням вимог діючого законодавства, а тому у суду підстави для визнання вказаного рішення протиправним та його скасування.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправними дій Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області з підстав порушення місячного терміну розгляду клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, то суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. ( пункти 3 ,4 ч. 1 цієї статті).

Спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку. ( ч. 1 ст. 77 Закону України " Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР)

В силу вказаних приписів, позивач має право на оскарження протиправних дій або бездіяльності відповідача, у тому числі, щодо несвоєчасного розгляду клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки звертаючись до суду з вказаною вимогою позивач пов`язує порушення своїх прав з недотриманням Щасливцевською сільською радою встановленого законом строку розгляду його клопотання.

Як зазначалось вище, частиною сьомою статті 118 ЗК України встановлено місячний строк розгляду клопотання особи щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до пункту 34 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 р. № 280/97-ВР вирішення питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до частини п`ятої статті 46 цього ж Закону сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Отже, чинним законодавством України не передбачено право суб`єкта владних повноважень змінювати встановлений законом режим (періодичність) проведення сесій рад не менше одного разу на місяць у випадку надходження на розгляд до ради документів з питань відведення земельних ділянок (зокрема, клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, проекту землеустрою на погодження або затвердження тощо). Оскільки останні являються частинами єдиного процесу відведення земельних ділянок, а тому охоплюються терміном "питання відведення земельних ділянок".

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 509/4156/15-а.

Як вбачається з матеріалів справи та змісту відзиву на позов, 06 листопада 2018 р., позивач звернулася до Щасливцевської сільської ради з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки, тому місячний строк розгляду вказаного клопотання спливає 06 грудня 2018 року.

Натомість, вказане клопотання позивача розглянуто відповідачем на сесії Щасливцевської сільської ради 17 грудня 2018 р., що, з урахуванням встановленого законом періодичності проведення сесій рад - не менше одного разу на місяць, не може свідчити про порушення строку його розгляду.

При цьому, суд зазначає, що строк розгляду клопотання є строком виконання органом місцевого самоврядування своїх повноважень (компетенції). Цей строк разом з іншими елементами (складовими) утворюють структуру повноважень суб`єкта владних повноважень. Недотримання строку виконання обов`язку є свідченням формального порушення реалізації повноважень, проте, повинно оцінюватися в межах причин і умов, які призвели до цього. Недотримання строку виконання обов`язку не означає припинення повноважень органу місцевого самоврядування і втрату ним правоможності на ухвалення будь-яких рішень, в тому числі й тих, які є предметом спору у цій справі. Тому, пропуск цього строку сам по собі не свідчить про протиправність прийнятого відповідачем рішення.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного суду від 17.12.2018 року по справі № 509/4156/15-а.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. ( ч. 1 ст. 77 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, суд вважає, що відповідачем належними та допустимими доказами доведено правомірність вчинення оскаржуваних дій та прийнятого оскаржуваного рішення, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, то відповідно до частини 1 статті 382 КАС України, якою суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, у суду відсутні підстави для встановлення судового контролю щодо виконання рішення в даній справі.

Щодо розподілу судових витрат, то сплачений позивачем судовий збір відповідно до ст. 139 КАС України не підлягає розподілу.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області (місце знаходження 75580, Херсонська область, Генічеський район, с. Щасливцево, вул. Миру, 26, , e-mail ) про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Дубровна В.А.

кат. 109020100