Справа № 620/266/19
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/266/19 Суддя (судді) першої інстанції: Скалозуб Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Літвіної Н.М.,

Лічевецького І.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання дій протиправними та скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

До Чернігівського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, в якому просила суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо вимоги про сплату боргу;

- скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 15819, 54 грн від 06.11.2018.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що вона в 2004 році вона подала заяву до податкового органу про припинення підприємницької діяльності, а тому на її думку, з цього часу вона не повинна подавати звітність та відповідно сплачувати єдиний внесок. Всупереч цього відповідач в листопаді 2018 року сформував на направив оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки). Окрім того, позивач зазначає, що з 2006 року вона працює на підприємстві ПІК «ААЗ Трейдинг Ко» за трудовим договором та з її заробітної плати сплачуються внески. Враховуючи вказане, ОСОБА_1 вважає, що вимога податкового органу є протиправною та підлягає скасуванню.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу відповідно до змісту якої просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, з підстав викладених в адщміністративному позові та апеляційній скарзі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неправильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права, порушено норми процесуального права, не надано правової оцінки всім обставинам, а також доводам позивача, які мають значення для вирішення даної справи, висновки суду не відповідають дійним обставинам справи.

Зокрема, апелянт звертає увагу суду, що подваткова вимога була направлена їй відповідачем з порушенням процедури, яка передує процедурі її прийняття, а саме з порушенням строків її прийняття та направлення. Так, позивач вважає, що відповідно до вимог чинного законодавства у разі існування недоїмки зі сплати єдиного внеску, строк обчислення боргу здіснюється в кінці календарного місяця. Звертає увагу суду, що бездіяльність контролюючого органу щодо невинесення протягом тривалого часу після внесення змін в законодавство поклала на неї надмірний тягар зі сплати єдиного внеску.

За наведених обставин, позивач вважає, що її позовні вимоги є законними та обгрунтованими, а тому мають бути задоволені.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило, що не перешкоджає апеляційному розгляду даної справи.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 10 вересня 2003 була зареєстрована в якості фізичної особи підприємця про що17.01.2014 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (ЄДР ЮО ФОП ГФ) було внесено відповідний запис № 2 003242. Вид діяльності: код КВЕД 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний).

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії витягу з ЄДР ЮО ФОП ГФ з 20.01.2014 позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Державної фіскальної служби у Чернігівській області як платника єдиного внеску.

Відомості щодо зняття ОСОБА_1 з вказаного обліку платників єдиного внеску в матеріалах справи та у ЄДР ЮО ФОП ГФ відсутні, позивачем до позовної заяви, апеляційної скарги або у ході розгляду даної справи суду також не надавались.

Оскільки згідно з даними картки особового рахунку (в якій відорбражається облік розрахунків платника податків з бюджетом ведеться окремо за кожним податком, збором) у позивача була наявна заборгованість з єдиного соціального внеску відповідачем було сформовано на направлено ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-8990-17 від 06 листопада 2018 року в сумі 15819,54 грн.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що за рішенням позивача 10.12.2018 до ЄДР ЮО ФОП ГФ було внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .

Вважаючи зазначену вимогу протиправною позивач звернулась за захистом своїх прав законних інтересів до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки згідно з даними Єдиного державного реєстру діяльність позивача як фізичної особи - підприємця була припинена лише 10.12.2018, а отже і статусу платника єдиного внеску до цього часу вона позбавлена не була. Крім того, у вказаному рішенні суд зазначаив, що відповідно до вимог чинного законодавства фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування і є одночасно найманими працівниками, не звільняються від сплати єдиного внеску та подання обов`язкової звітності за себе як фізичні особи - підприємці. Сплата ЄСВ у такому разі не здійснюється подвійно, адже за фізичну особу - підприємця, яка працює найманим працівником у юридичної особи, сплачує роботодавець (утримань ЄСВ із заробітної плати немає).

За наведених обставин Чернігівський окружний адміністративний суд дійшов висновку, що вимога про сплату боргу з єдиного соціального внеску за 2017 та І, ІІ, ІІІ квартал 2018 є законною та обґрунтованою, що виключає правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон).

До вказаного Закону з 01.01.2017 року Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII були внесені зміни, які запровадили, серед іншого, сплату єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців (крім тих, які обрали спрощену систему оподаткування) та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, у сумі, що не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску, незалежно від отримання доходу (прибутку) у місяці нарахування єдиного внеску.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону платниками єдиного внеску, є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону).

Відповідно до абз. 3 ч. 8 ст. 9 у редакції, яка діяла до 31.12.2017, платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

При цьому, у редакції статті 9 Закону, яка діє з 01.01.2018 року встановлено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Отже, необхідною умовою для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема підприємницької діяльності в не залежності від отримання доходу від такої діяльності.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 вказаного Закону платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Пунктом 7 частини 1 статті 13 Закону про збір та облік передбачено, що органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції щодо обґрунтованості складання такої вимоги з огляду на підтвердження матеріалами справи наявності у позивача статусу фізичної особи-підприємця у період до 10.12.2019 року, судова колегія зазначає про таке.

Відповідно до ч. 8 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Відповідно до пп. 1 п. 11.18 Порядку обліку платників податків та зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 09.12.2011 року № 1588, підставою для зняття фізичної особи - підприємця з обліку у відповідному контролюючому органі є відомості про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням, або за судовим рішенням, або у разі її смерті, або оголошення її померлою, або визнання її безвісно відсутньою, а також відомості відповідної реєстраційної картки.

Дата зняття з обліку фізичної особи - підприємця відповідає даті отримання відомостей про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Разом з тим, відповідно до приписів вказаного Порядку державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької діяльності фізичної особи не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.

Врегулювання питань погашення грошових зобов`язань та/або податкового боргу у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи чи реєстрації у відповідному уповноваженому органі припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи (якщо така реєстрація була умовою ведення незалежної професійної діяльності) здійснюється у порядку, визначеному Податковим кодексом України.

Після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності.

Така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності, в установлені строки подати відповідному контролюючому органу декларацію за останній базовий податковий (звітний) період, в якій відображаються виключно доходи від проведення підприємницької діяльності.

Разом з цим, судовою колегією враховується, що з введенням в дію Закону України № 755-IV від 15.05.2003 року "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" було створено та розпочато формування Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (далі - Єдиний державний реєстр).

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону Єдиний державний реєстр - це автоматизована система збирання, накопичення, захисту, обліку та надання інформації про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Згідно з ч. 1 ст. 46 цього Закону державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця проводиться у разі прийняття фізичною особою - підприємцем рішення про припинення підприємницької діяльності

Зі змісту положень ст. 47 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" у згаданій редакції випливає, що за відсутності підстав для залишення документів, які передбачені частиною тринадцятою цієї статті, без розгляду державний реєстратор повинен внести до Єдиного державного реєстру запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем є датою державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем.

Державний реєстратор не пізніше наступного робочого дня з дати державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем повинен видати або надіслати заявнику копію свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця із спеціальною відміткою про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем.

За правилами ч. 1 ст. 51 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" державний реєстратор не пізніше наступного робочого дня від дати державної реєстрації припинення фізичної особи - підприємця у порядку, визначеному статтями 47-50 цього Закону, зобов`язаний надіслати відповідним органам статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування повідомлення про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем та відомості реєстраційної картки про проведення державної реєстрації припинення фізичної особи - підприємця.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що позивачем не надано доказів звернення до державного реєстратора у березні 2004 року із документами для проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем, як і не надано свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця із спеціальною відміткою про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем.

За наведених обставин судова колегія приходить до висновку, що станом на момент прийняття оскаржуваної вимоги позивач мала статус фізичної особи-підприємця.

При цьому судовою колегією враховується, що в силу положень ч. ч. 1, 3 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним посилання апелянта на те, що вона з 2004 року не здійснювала підприємницької діяльності оскільки дане твердження належними і допустимими доказами не підтверджується.

Як вбачається з матеріалів справи, та було встановлено раніше, 16.11.2018 року ГУ ДФС у Чернігівській області на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-8990-17.

У подальшому, після отримання вищевказаної вимоги, позивач 10.12.2018 звернулась до державного реєстратора з заявою про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за її рішенням.

Тобто, на момент отримання оскаржуваної вимоги про сплату боргу, підприємницька діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 не була припинена у встановленому законодавством порядку, що свідчить про наявність в останньої обов`язку зі сплати єдиного внеску.

При цьому, колегія суддів зазначає, що здійснення або нездійснення попередніх нарахувань контролюючим органом не є визначальним при вирішенні питання щодо правомірності оскаржуваного індивідуального акту, яким нараховано до сплати єдиний внесок за період з 01.01.2017 року по 31.10.2018 року.

З урахуванням наведеного, а також зважаючи на наявність у відповідача правових підстав для прийняття оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) в сумі 15 819,54 грн., колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог з огляду на припинення підприємницької діяльності позивачем лише 10.12.2018 року, про що вірно вказано судом першої інстанції.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.242-245, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді Н.М. Літвіна

І.О. Лічевецький