Справа № 826/4639/17
Суддя: Літвіна Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4639/17 Суддя першої інстанції: Арсірій Р.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Літвіної Н.М.

суддів Сорочко Є.О.

Федотова І.В.

при секретарі Білоус А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Державний Центр інформаційних ресурсів України» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Державний Центр інформаційних ресурсів України» до Головного управління Держпраці у Київській області про визнання протиправним та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ :

ДП «Державний центр інформаційних ресурсів України» звернулась до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Київській області, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати постанову про накладення штрафу від 22 березня 2017 року № 144.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 березня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач - ДП «Державний центр інформаційних ресурсів України», подав апеляційну скаргу, у якій, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та адміністративний позов задовольнити. Скаржник зазначає, що позивач не був повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання, матеріали справи не містять клопотань чи заяв про розгляд справи за його відсутності, а отже позивач позбавлений можливості надати пояснення по суті заявлених вимог, брати участь у судових засіданнях, дослідженні доказів, що призвело до неправильного вирішення справи. Будь-яких доводів і пояснень в чому саме полягає неповнота дослідження доказів судом першої інстанції, або доказів, що свідчать про відсутність здійснених позивачем порушень вимог законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування матеріали поданої до суду апеляційної скарги не містять.

Під час судового засідання таких доводів і пояснень представником позивача також не зазначено.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на необґрунтованість вимог та доводів апеляційної скарги. Відповідач зазначає, що його посадові особи під час проведення перевірки додержання вимог законодавства про працю ДП «Державний центр інформаційних ресурсів» діяли відповідно до законодавства та в межах наданих повноважень, а оскаржувана постанова прийнята відповідно до вимог чинного законодавства.

У відповідності до ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та поданого письмового відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, посадовими особами відповідача в порядку контролю виконання припису від 21 липня 2016 року № 26-158/670 у період з 06 по 07 березня 2017 року здійснено позапланову перевірку позивача щодо додержання законодавства суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування, згідно наказу від 20 лютого 2017 року № 417 та направлення на перевірку від 20 лютого 2017 року № 362, за наслідками якої був складений акт № 26-158/231 від 07 березня 2018 року.

Актом встановлені наступні порушення:

- пункт 1 припису не виконано, оскільки в порушення вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 115 КЗпП України та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» виплата заробітної плати проводиться менше двох разів на місяць через проміжок часу, що перевищує 16 календарних днів, та пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до звіту з праці за січень - січень 2017 № 1-ПВ заборгованість перед працівниками із заробітної плати на 01 січень 2017 року становить 180700 грн 00 коп. перед 11 працівниками. Відповідно до довідки про стан заборгованості на 01 березня 2017 року за підписом генерального директора ОСОБА_1 та головного бухгалтера ОСОБА_3 , станом на 01 березня 2017 року заборгованість із виплати заробітної плати перед 12 працівниками становить 170200 грн. 00 коп. за період з 01 липня 2014 року по 31 грудня 2014 року. Відповідно до пояснення за підписами генерального директора ОСОБА_1 та головного бухгалтера ОСОБА_3 заборгованість по виплаті заробітної плати станом на 01 березня 2017 року становить 170300 грн 00 коп. що виникла у липні - грудні 2014 року перед 12 працівниками;

- пункт 3 припису не виконано, оскільки в порушення вимог ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством не проводиться. Так, на момент проведення перевірки заборгованість з виплати заробітної плати становить 170200 грн 00 коп перед 12 працівниками, станом на 01 січня 2017 року заборгованість з виплати заробітної плати становила 180700 грн 00 коп., відповідно до пояснення за підписом генерального директора ОСОБА_1 та головного бухгалтера ОСОБА_3 у лютому 2017 році підприємство зменшило заборгованість з виплати заробітної плати на суму 10400 грн 00 коп. Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги не виплачувалась, про що свідчить відсутність підтверджуючих документів;

- пункт 4 припису не виконано, оскільки в порушення вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації не проводиться в день звільнення. Відповідно до довідки про стан заборгованості на 01 березня 2017 року за підписом генерального директора ОСОБА_1 та головного бухгалтера ОСОБА_3 , станом на 01 березня 2017 року заборгованість перед 7 звільненими працівниками становить 102400 грн 00 коп. за період з 01 липня 2014 року по 31 грудня 2014 року;

- пункт 5 припису не виконано, оскільки в порушення ч. 5 ст. 97 КЗпП України та ч. 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» оплата праці здійснюється не в першочерговому порядку, інші платежі не здійснюються після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до довідки про використання коштів підприємства за період з 01 грудня 2016 року по 01 березня 2017 року за підписом генерального директора ОСОБА_1 та головного бухгалтера ОСОБА_3 . інші видатки (послуги банку, витрати на відрядження, встановлення програмного комплексу, програмування, тест. роботи систем., тощо) ставлять 406500 грн 00 коп., використано на ремонт адмінприміщень, придбання оргтехніки, автотранспорту, меблів, канцтоварів, цінних паперів, спонсорської допомоги 2900 грн 00 коп. Відповідно до виписки по рахунку НОМЕР_1 з 01 грудня 2016 року по 28 лютого 2017 року оплата за марки згідно рахунку № 04119-1641 від 13 грудня 2016 рок установить 472 грн 50 коп., оплата за картридж згідно рахунку №АР-392168 від 21 грудня 2016 року становить 401 грн 00 коп., оплата за доступ по мережі Інтернет, користування статист ІР - адресами, згідно рахунку № НОМЕР_2 , акту № KJ1-12, відповідно до договору № 11.146/16/ІНТ.У становить 25920 грн 00 коп.

Таким чином, перевіркою контролю виконання припису встановлено, що вимога посадової особи Головного управління Держпраці у Київській області на момент повторної перевірки 07 березня 2017 року не виконано.

Першим заступником начальника головного управління Держпраці у Київській області Андрієнком В.С. винесена постанова 22 березня 2017 року про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 144, якою у зв`язку з виявленими порушенням ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», на підставі абз. 3 ч. 2 ст. 265 КЗпП України до позивача застосовано штраф у розмірі 9600 грн 00 коп.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернуся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, які б спростовували правомірність і обґрунтованість оскаржуваної ним постанови.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України, який визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці, Цивільним кодексом України, яким регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96 затверджено Положення про Державну службу України з питань праці, відповідно до п. 1 якого Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, крім іншого, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок № 295), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування).

Відповідно до п. 2 Порядку № 295 Державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).

Підпунктом 1 пункту 5 Порядку № 295 передбачено, що інспекційні відвідування проводяться за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю.

Згідно з пунктами 19, 20 Порядку № 295, за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування. (п. 23 Постанови № 295).

Згідно зі ст. 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, у тому числі: порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення;

Штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Відповідно до вимог зазначених норм за наслідками інспекційного відвідування посадовими особами відповідача складено акт № 26-158/231 від 07 березня 2018 року, яким встановлено, що на момент проведення повторної перевірки позивача останнім не виконано вимоги припису від 21 липня 2016 року № 26-158/670.

Зазначені обставини були підставою для прийняття відповідачем постанови про накладення штрафу від 22 березня 2017 року № 144.

Доводів, спростовуючих зазначені в акті перевірки обставини, або відсутність вказаних у акті перевірки порушень вимог трудового законодавства позивачем до суду не надано.

У зв`язку з чим колегія суддів вважає, що під час судового розгляду справи позивачем не доведено правомірність своєї позиції та відсутність порушення ним вимог чинного трудового законодавства, які були зафіксовані у акті перевірки відповідача, та не вбачає правових підстав для задоволення поданого до суду адміністративного позову.

Стосовно доводів скаржника про неналежне повідомлення судом його представника про час, дату та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Як вбачається з матеріалів справи ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 квітня 2017 року відкрито провадження у справі № 826/4639/17 та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 26 червня 2017 року об 15 год. 00 хв.

Відповідно до журналу судового засідання від 26 червня 2017 року вбачається, що на судовому засіданні була присутня представник позивача Григораш Н. М. та у вказаному судовому засіданні суд вирішив перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Отже, матеріалами справи спростовуються доводи апеляційної скарги про незабезпечення судом позивачу права на надання доказів і пояснень у зв`язку з неповідомленням про час та дату розгляду справи.

З огляду на зазначені вище обставини колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі наданих учасниками справи доказів дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Державний Центр інформаційних ресурсів України» залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Літвіна

Судді Є.О. Сорочко

І.В. Федотов

Повний текст постанови виготовлено 12 серпня 2019 року.