Справа № 200/1743/19-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2019-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року справа №200/1743/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Казначеєва Е.Г.

Компанієць І.Д.

за участю секретаря судового засідання Кобець О.А.

за участю сторін по справі:

позивач: не з`явився

відповідач: Кравченко О.С. (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду (суддя І інстанції Бабаш Г.П.) від 24 квітня 2019 року у справі № 200/1743/19-а, повний текст складено 26 квітня 2019 року, за позовом Комунального підприємства «Донецький регіональний центр поводження відходами» до Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення № від 29.10.2018 року про застосування штрафних санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 29.10.2018 року про застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання з екологічного податку у розмірі 50 133,26 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення № від 29.10.2018 року про сплату штрафу у сумі 50 133,26 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Відповідач вважає, що ним правомірно було прийнято спірне рішення, оскільки під час проведення камеральної перевірки було встановлено несвоєчасну сплату позивачем екологічного податку.

Позивач проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі. Крім того, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Позивач, у судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на скаргу, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що відповідачем було проведено камеральну перевірку позивача з питань своєчасності сплати узгодженого грошового зобов`язання з екологічного податку за 1 квартал 2018 року по податковій декларації екологічного податку № від 07.05.2018 року, за 2 квартал 2018 року по податкові декларації екологічного податку № від 07.08.201 року, згідно податкового повідомлення-рішення (форма «Ш») № від 04.07.2018 року, за результатами якої складено акт від 22.10.2018р. №280/05-99-44-07/34850326 та прийнято податкове повідомлення-рішення № від 29.10.2018 року, яким зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20% грн. у сумі 50 133,26 грн. за платежем надходження від розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах, крім розміщення окремих видів відходів як вторинної сировини.

Висновки камеральної перевірки свідчать про несвоєчасну сплату самостійно визначеного грошового зобов`язання з екологічного податку за 1,2 квартал, з порушенням строків передбачених п.57, ст.57 та п.250.2 ст.250 ПКУ, узгодженого грошового зобов`язання згідно податкового повідомлення-рішення (форма «Ш») № від 04.07.2018 року протягом стороків визначених п.57.3 ст.57 ПКУ.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 08.01.2019 року №546/6/99-99-11-06-01-25 спірне податкове повідомлення залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, дійшов висновку про те, що в силу приписів статті 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» позивач звільнений від відповідальності за несвоєчасну сплату податку.

Наведений висновок суду першої інстанції колегія суддів вважає правомірним виходячи з наступного.

У п.109.1 ст.109 Податкового кодексу України визначено, що податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.

З метою забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення,02 вересня 2014 року прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII (далі Закон №1669) (в редакції, чинної у спірний період), згідно до ст. 1 якого період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; - територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014.

Виходячи з наведених приписів, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014року. На час вирішення справи Президентом України Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не приймався.

На виконання Закону №1669 розпорядженнями Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 р. та від 02.12.2015р. №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, згідно з додатком до якого, до зазначених населених пунктів належить, зокрема, м. Краматорськ, Донецької області.

Статтею 10 Закону №1669 визначено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Згідно з частиною третьою статті 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Суд апеляційної інстанції вважає, що положення статті 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» застосовується до спірних правовідносин та є спеціальною нормою закону, яка поширюється на суб`єктів господарювання, які здійснюють свою діяльність на певній території протягом певного періоду в часі, в силу об`єктивних обставин - проведення антитерористичної операції, факти про які, в свою чергу, підлягають підтвердженню належними засобами та у передбачений чинним законодавством спосіб, що відповідно встановлює підстави для звільнення від відповідальності цих платників податків.

Позивачем до матеріалів справи додано сертифікат (висновок) Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили №2498/05-4 від 20.08.2014 року, яким позивачеві засвідчено настання обставин непереборної сили з 08.08.2014 року при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов`язкових платежів.

На момент виникнення спірних правовідносин, зазначений сертифікат ТПП є діючим, не є відкликаними чи такими, що визнаний недійсним у судовому чи іншому порядку.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що сертифікат є належним доказом, в силу статті 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який підтверджує причини та настання обставин, які не залежали від позивача та за наявності яких підприємство було позбавлено можливості здійснити своєчасну сплату податку, а тому покладення відповідальності на платника у такому випадку не відповідає закону.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду від 22 січня 2019 року справа №812/1123/16, від 14 березня 2018 року по адміністративній справі №805/1463/17-а.

Суд апеляційної інстанції також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини (далі - Суд), викладену, зокрема, в рішенні від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" (заяви N 23759/03 та N 37943/06), де Суд визначив концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто, норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року у справі № 200/1743/19-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року у справі №200/1743/19-а - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 13 серпня 2019 року.

Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 13 серпня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 13 серпня 2019 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць