Справа № 420/3310/19
Суддя: Балан Я. В.
Дата ухвалення: 2019-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3310/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2019 року м. Одеса

У залі судових засідань №11

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Балан Я.В.,

при секретарі судового засідання - Довгальової Г.Г.,

за участю сторін:

представника позивача - не з`явився,

представника відповідача - Бутрик А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, адміністративну справу за позовною заявою Приватного підприємства «ВІАДУК» до Головного управління ДФС в Одеській області, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулось Приватне підприємство «ВІАДУК» до Головного управління ДФС в Одеській області, про:

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 12.02.2019 року;

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 12.02.2019 року.

Адміністративний позов мотивовано наступним.

На думку позивача, порушення ПП «ВІАДУК» митного та податкового законодавства не підтверджено Головним управлінням ДФС в Одеській області жодними належними та допустимими доказами, донарахування позивачу, як платнику податків, грошових зобов`язань здійснено безпідставно, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Наголошувалося, що з метою митного оформлення ПП «ВІАДУК» було подано компетентним органам усі без виключення необхідні документи, крім того, за заявою позивача перед митним оформленням товарів за тимчасовою митною декларацією, посадовими особами митниці було здійснено фізичний огляд товарів з метою їх перевірки відповідності опису (відомостям), зазначеному у товаросупровідних документах та направлено відповідні запити до Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень ДФС.

Як зазначалося позивачем, надіслані митними органами Туреччини документи на інший товар, не можуть бути належними та достатніми доказами підтвердження подання ПП «ВІАДУК» на території України до митного оформлення документів, які містять неправдиві відомості.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03 червня 2019 року, вищезгадану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження по справі.

06 серпня 2019 року, закрито підготовче засідання по справі та призначено справу до судового розгляду суті.

У встановлений судом строк, відповідач надав відзив (вх.№22746/19 від 25.06.2019р.) на позовну заяву (а.с.102-104).

Відзив обґрунтований наступним.

Проведеною документальною невиїзною перевіркою дотримання ПП «ВІАДУК» вимог законодавства України з питань державної митної справи, щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за митними деклараціями №№100270001/2017/083312, 100270001/2017/083309, співставленням даних, які містяться в експортних деклараціях встановлено, що фактурна вартість товару, заявлена при імпорті товару є меншою, ніж фактурна вартість задекларована в експортній декларації, яка надана уповноваженим органом Турецької Республіки. Таким чином, перевіркою встановлено порушення пункту 2 статті 52 Митного кодексу України, в частині повноти декларування ПП «ВІАДУК» фактурної вартості товарів, що призвело до заниження митної вартості імпортованого товару.

Відповідь на відзив ПП «ВІАДУК» обґрунтована наступним.

З акту перевірки не вбачається, яким чином контролюючий орган дійшов висновку про те, що саме на території України, а не на території Туреччини подані документи, які містять неправдиві відомості про вартість товару. ПП «ВІАДУК» не може нести відповідальність за дії нерезидента, відсутність порушення податкового законодавства яким до того ж безперечно не встановлена (а.с.107-110).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Приватне підприємство «ВІАДУК», згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зареєстроване 14.09.2001 року, за №1 328 120 0000 000836.

До основних видів діяльності ПП «ВІАДУК» згідно код КВЕД відносяться: 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; 46.39 Неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля (основний); 47.30 Роздрібна торгівля пальним; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт.

З 24 січня 2019 року по 25 січня 2019 року, згідно з пунктом 2 частини 2 статті 351 Митного кодексу України, наказом Головного управління ДФС в Одеській області№216 від 16 січня 2019 року «Про проведення документальної невиїзної перевірки ПП «ВІАДУК», головним державним ревізором-інспектором, відділу митного аудиту управління аудиту Головного управління ДФС в Одеській області Бровченко Людмилою Миколаївною, проведена документальна невиїзна перевірка дотримання ПП «ВІАДУК» вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за митними деклараціями №№100270001/2017/083312, 100270001/2017/083309.

За результатами проведеної перевірки Головним управлінням ДФС в Одеській області складено Акт №120/15-32-14-10-11/31581382 від 25 січня 2019 року (а.с.11-22).

У вищевказаному акті зазначено, що посадовою особою ГУ ДФС в Одеській області встановлені наступні порушення ПП «ВІАДУК»:

пункту 2 частини 2 статті 52 Митного Кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита на суму 158305,63 гривень;

пункту 191.1 статті 190 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на суму 427425,20 гривень.

На підставі Акту №120/15-32-14-10-11/31581382 від 25 січня 2019 року, Головним управлінням ДФС в Одеській області винесено податкові повідомлення-рішення:

- № від 12 лютого 2019 року, яким ПП «ВІАДУК» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем з податку на додану вартість товарів ввезених на територію України суб`єктами господарювання на загальну суму 534281,50 гривень, з яких 427425,20 гривень за податковими зобов`язаннями та 106856,30 гривень за штрафними санкціями (а.с.24);

- № від 12 лютого 2019 року, яким ПП «ВІАДУК» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем з мита на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання на загальну суму 197882,04 гривень, з яких 158305,63 гривень за податковими зобов`язаннями та 38576,41 гривень за штрафними санкціями (а.с.25).

З матеріалів справи вбачається, що контролюючий орган дійшов висновку, що при митному оформленні товарів, зокрема, митні декларації №№100270001/2017/083312, 100270001/2017/083309, ПП «ВІАДУК» неповно задекларувало фактурну вартість товарів, що призвело до заниження митної вартості імпортованих товарів. Такого висновку, контролюючий орган дійшов на підставі документів, отриманих від митної адміністрації Республіки Туреччина, а саме: листа №29980007/724.01.03/UA-802918 від 15 березня 2018 року, з додатками та листа №4/01.03/UA-091046 від 15 лютого 2018 року, з додатками (а.с.52-56,81-86).

Не погоджуючись з юридичним та фактичним обґрунтуваннями мотивів, покладених Головним управлінням ДФС в Одеській області в основу спірних податкових повідомлень-рішень, а також суджень, відображених суб`єктом владних повноважень в акті перевірки, ПП «ВІАДУК» звернулось до суду з даною позовною заявою.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Відповідно до пункту 24 частини першої статті 4 Митного кодексу України митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Пунктами 23 та 29 частини першої статті 4 Митного кодексу України передбачено, що митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до частини першої статті 7 Митного кодексу України встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.

Згідно з частиною п`ятою статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості.

Пунктом 7 частини першої статті 336 Митного кодексу України передбачено, що митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів шляхом проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Відповідно до частини першої статті 345 Митного кодексу України документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких органи доходів і зборів переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів. Частиною третьої вказаної статті передбачено, що органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо, зокрема, правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів; відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі.

Положеннями статті 272 Митного кодексу України, підпункту «в» пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України визначено, що ввезення товарів на митну територію України є об`єктом оподаткування митними платежами - ввізним митом та податком на додану вартість.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 279 Митного кодексу України базою оподаткування митом товарів, що переміщуються через митний кордон України, є: для товарів, на які законом встановлено адвалорні ставки мита, - митна вартість товарів; для товарів, на які законом встановлено специфічні ставки мита, - кількість таких товарів у встановлених законом одиницях виміру.

Відповідно до статті 278 Митного кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Пунктом 190.1 статті 190 Податкового кодексу України передбачено, що базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Згідно з пунктом 187.8 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що митну вартість імпортованого товару, вказану позивачем у митних деклараціях в№№100270001/2017/083312, 100270001/2017/083309 визначено за основним методом; до митних декларацій позивачем подано всі документи, необхідні для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість ввезеного ним для здійснення митного оформлення товару.

Частиною другою статті 351 Митного кодексу України передбачено, що документальна невиїзна перевірка проводиться у разі, зокрема, надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Посадовими особами органів доходів і зборів під час проведення перевірок можуть бути використані, зокрема, отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення (пункт 5 частини першої статті 352 цього Кодексу).

Відповідно до пункту 54.4 статті 54 Податкового кодексу України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, митний орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Таким чином, підставою для висновку про заниження суб`єктом господарювання податкових зобов`язань під час ввезення товарів на митну територію України може слугувати лише офіційна документально-підтверджена інформація від уповноважених органів іноземних держав щодо, зокрема, вартості ввезених товарів. Крім того, така інформація повинна підтверджувати або не підтверджувати автентичність поданих документів щодо ввезених товарів і стосуватись зовнішньоекономічних операцій, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Разом з тим, як встановлено судом, отримана відповідачем від Турецької Республіки інформація, а саме: експортні митні декларації в №16343100ЕХ168249 від 18.08.2018 року та №16TR1785 від 09.09.2016 року, інвойси до них, стосуються інших зовнішньоекономічних контрактів, по яких позивач не є стороною правовідносин, що свідчить про безпідставність тверджень податкового органу про порушення ПП «ВІАДУК» положень митного та податкового законодавства.

Зокрема, як вбачається з транзитної декларації №16TR1785 від 09.09.2016 року, відправниками товару являються «GALATA IPLIK SANAYI VE TICARET ANONIM SIRKETI» та «EKVATOR TEKSTIL KUMAS SANAYI VE DIS.TICARET LIMITED», замість «ENDER DIS TIC.LTD.STI», з яким позивачем було укладено зовнішньоекономічний контракт №E/V - 050616 від 05.09.2016 року.

Крім того, з документів надісланих митними органами Туреччини вбачається, що компанії GALATA IPLIK SANAYI VE TICARET ANONIM SIRKETI» та «EKVATOR TEKSTIL KUMAS SANAYI VE DIS.TICARET LIMITED» відправили товари за кодами УКТЗЕД 60062200, 60041000, 60063290, загальною вагою нетто 13801,44 кг. Проте, ПП «ВІАДУК» за митною декларацією №100270001/2017/083312 від 22.02.2017 року, було оформлено товари за кодами згідно УКТЗЕД 60063390, 60062400, 60063490, 60063390, 60062300, вагою нетто 11576,00 кг, що підтверджено на митній території України.

Згідно з частиною першою статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 Митного кодексу України).

Відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною першою статті 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 цього Кодексу).

Судом встановлено, що під час митного контролю уповноважені митні органи, з урахуванням поданих декларантом документів, не мали зауважень до заявленої митної вартості товарів, що імпортувались ПП «ВІАДУК». Доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, відповідачем не надано.

Частиною першою статті 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частини друга та третя статті 57 Митного кодексу України).

В силу вимог частини чотирнадцятої статті 354 Митного кодексу України в акті перевірки зазначаються факти заниження і факти завищення податкових зобов`язань підприємства. Рішення щодо правильності визначення заявлених у митних деклараціях кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД, їх митної вартості та країни походження, підстав для звільнення від оподаткування окремими документами не оформляються, а зазначаються в акті про результати перевірки.

Як свідчить акт перевірки, контролюючий орган самостійно визначив митну вартість товару, що імпортувався позивачем, прийнявши за основу вартість ідентичних товарів, які зазначені в експортних деклараціях надісланих Турецькою Республікою.

Разом з тим, жодних обґрунтувань щодо застосованого відповідачем методу визначення митної вартості товару акт перевірки не містить.

Водночас, суд зазначає, що подані відповідачем на підтвердження своїх доводів документи не містять офіційного перекладу з іноземної мови, а проведений аналіз товару, що поставлявся позивачем, із товаром, зазначеним в експортних деклараціях Турецької Республіки, свідчить про те, що контролюючий орган встановив лише часткове співпадіння позицій товару, ваги та засобу транспортування, за якими було здійснено коригування митної вартості. Тобто, твердження податкового органу про відповідність відомостей про найменування товару, їх вагу та кількість у поданих позивачем до митного оформлення МД та наданих Турецькою Республікою експортних деклараціях не відповідає фактичним обставинам справи.

За вказаних обставин суд дійшов висновку про те, що відповідач не довів належними та допустимими доказами факт порушення ПП «ВІАДУК» вимог податкового законодавства в частині заниження податкових зобов`язань під час ввезення товарів на митну територію України, з огляду на що прийняті за наслідками перевірки позивача податкові повідомлення-рішення № та № від 12.02.2019 року, слід визнати протиправними та скасувати.

За приписами частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При вирішенні даної справи судом враховано правову позицію в аналогічних правовідносинах, викладену у постанові Верховного Суду по справі №820/305/17 від 05.03.2019 року.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПП «ВІАДУК» підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що під час подання позовної заяви, Приватним підприємством «ВІАДУК» було сплачено судовий збір у розмірі 10982,45 гривень, згідно квитанції №ПН2530 від 31 травня 2019 року, який підлягає відшкодуванню.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 173-183, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Приватного підприємства «ВІАДУК» (65026, м. Одеса, пл. Грецька 1, ) до Головного управління ДФС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська 5, ), про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 12.02.2019 року; визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 12.02.2019 року - задовольнити.

Податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 12.02.2019 року - визнати протиправним та скасувати.

Податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 12.02.2019 року - визнати протиправним та скасувати.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Одеській області () на користь Приватного підприємства «ВІАДУК» () понесені судові витрати у розмірі 10982,45 (десять тисяч дев`ятсот вісімдесят дві гривні сорок п`ять копійок) гривень.

Рішення набирає законної сили згідно статті 255 КАС України - після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду згідно статті 295 КАС України подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Одеський окружний адміністративний суд.

Повне рішення складено та підписано 13 серпня 2019 року.

Суддя Балан Я.В.

.