Справа № 160/5305/19(403-зп-19/160/5305/19)
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 серпня 2019 року м. Дніпросправа № 160/5305/19(403-зп-19/160/5305/19)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу Міністерства екології та природних ресурсів України

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року (головуючий суддя Голобутовський Р.З.) про забезпечення позову в адміністративній справі

за позовом Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод"

до Міністерства екології та природних ресурсів України

про визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний завод" (далі - Позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Міністерства екології та природних ресурсів України (далі Відповідач), в якому просило суд: визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства екології та природних ресурсів України №187 від 24.05.2019 року "Про анулювання ліцензії".

Разом із позовною заявою Позивачем до суду першої інстанції було подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просив суд:

- зупинити дію наказу Міністерства екології та природних ресурсів України № 187 від 24.05.2019 року "Про анулювання ліцензії";

- встановити заборону Міністерству екології та природних ресурсів України вчиняти будь-які дії, спрямовані на зупинення роботи ПрАТ "Дніпровський металургійний завод".

В обґрунтування заяви зазначено про те, що ПрАТ «ДМЗ» є одним з найбільших промислових підприємств Дніпропетровщини повного металургійного циклу. До складу заводу входять: коксохімічне виробництво, до складу якого входить виробництво бензолу сирого кам`яновугільного, доменний, киснево-конвертерний, рейкобалковий цех, прокатний стан-550 та інші цехи, що забезпечують безперебійну і ритмічну роботу основних металургійних агрегатів. На підприємстві працює близько п`яти тисяч працівників. ПрАТ «ДМЗ» є великим платником податків. Основним продуктом коксохімічного виробництва є кокс, який використовується в якості палива при виробництві чавуну, сталі та як наслідок виробництва зі сталі метало продукції. При цьому, бензол сирий кам`яновугільний та смола кам`яновугільна є похідним продуктом від основного виробництва доменного коксу. Таким чином, зупинення виробництва бензолу сирого кам`яновугільного та смоли кам`яновугільної призведе до зупинення виробництва доменного коксу та, як наслідок, зупинки виробництва чавуну, сталі та випуску металопродукції. Крім того зазначено про те, що зважаючи на особливість технологічного процесу, зупинення виробництва доменного коксу призведе до руйнування коксових батарей та як наслідок знищення підприємства в цілому.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року заяву Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" про забезпечення адміністративного позову в адміністративній справі за позовною заявою Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" до Міністерства екології та природних ресурсів України про визнання протиправним та скасування наказу - задоволено (а.с. 2-3).

Відповідач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, оскаржив її в апеляційному порядку (а.с. 33-37).

В апеляційній скарзі Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та фактично ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що Позивачем не доведені та документально не підтверджені обставини, які б вказували на очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та очевидну небезпеку заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам, які б унеможливлювали захист цих прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його ухвалення на користь Позивача.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційну скаргу Відповідача залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач, який був належним чином сповіщений про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, що не перешкоджає розгляду справи.

В судовому засіданні представник Позивача проти вимог апеляційної скарги заперечив.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Відповідно до статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Підстави забезпечення позову, передбачені частини другої статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

За умовами статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Не допускається забезпечення позову, зокрема, шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення (пункт 5 частини третьої статті 151 КАС України).

При розгляді заяв про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно Рекомендації №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Колегія суддів зазначає про те, що предметом судового розгляду в даній справі є дослідження правомірності прийняття Відповідачем наказу №187 від 24.05.2019 року "Про анулювання ліцензії".

З матеріалів справи встановлено, що Позивач обрав такі заходи забезпечення позову як:

- зупинення дії наказу Міністерства екології та природних ресурсів України № 187 від 24.05.2019 року "Про анулювання ліцензії";

- встановлення заборони Міністерству екології та природних ресурсів України вчиняти будь-які дії, спрямовані на зупинення роботи ПрАТ "Дніпровський металургійний завод".

Разом з тим, в ухвалі про забезпечення позову судом першої інстанції не наведено обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або поновлення порушених прав та інтересів Позивача у разі невжиття таких заходів забезпечення позову, як і не наведено очевидних ознак протиправності дій суб`єкта владних повноважень пов`язаних із прийняттям наказу про анулюванням ліцензії Позивача.

Більш того, суд першої інстанції встановивши заборону Міністерству екології та природних ресурсів України вчиняти будь-які дії, спрямовані на зупинення роботи ПрАТ "Дніпровський металургійний завод" до набрання законної сили рішення у даній справи, застосував захід забезпечення позову, який не є співмірним із заявленими позивачем вимогами, що не допускається за нормами КАС України.

Щодо заходу забезпечення позову як зупинення дії наказу Міністерства екології та природних ресурсів України № 187 від 24.05.2019 року "Про анулювання ліцензії", колегія суддів зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії спірного наказу є фактично ухваленням рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. До того ж, оцінка оскаржуваного наказу буде надана судом під час винесення рішення по суті.

За наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин, колегія суддів вважає, що в даному випадку, відсутні законні та переконливі підстави для вжиття заходів забезпечення позову, передбачених статтею 151 КАС України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення питання про забезпечення позову, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи, і тому ухвала суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 10 червня 2019 року підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства екології та природних ресурсів України - задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року в адміністративній справі № 160/5305/19(403-зп-19/160/5305/19) - скасувати.

В задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" про забезпечення позову - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 12 серпня 2019 року.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова