Справа № 826/8417/18
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8417/18 Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Лічевецького І.О., Мельничук В.П.

за участю секретаря Такаджі Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Дослідне господарство «Таврія» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України»

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2019 року,

у справі № 826/8417/18 (розглянуту за правилами спрощеного позовного провадження)

за позовом Державного підприємства «Дослідне господарство «Таврія» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України»

до відповідача Державної фіскальної служби України

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2018 року Державне підприємство «Дослідне господарство «Таврія» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної фіскальної служби України (далі - Відповідач) та просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України від 18 травня 2018 року № 17208/6/98-88-11-01-01-25 про результати розгляду скарги на Акт документальної планової виїзної перевірки від 21 грудня 2017 року № 736/08-01-14-16/00853323 та Акт позапланової виїзної перевірки від 14 лютого 2018 року № 91/08-01-14-16/00853323 з питань дотримання Державним підприємством «Дослідне господарство «Таврія» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 червня 2014 року по 31 березня 2017 року, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 31 липня 2015 року по 31 березня 2017 року;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України розглянути скаргу на Акт про результати документальної планової виїзної перевірки від 21 грудня 2017 року № 736/08-01-14-16/00853323 та Акт позапланової виїзної перевірки від 14 лютого 2018 року № 91/08-01-14-16/00853323 та скасувати податкові повідомлення-рішення, прийняті Головним управлінням Державної фіскальної служби у Запорізькій області від 12 березня 2018 року № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № .

В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що Державною фіскальною службою України поверхнево проведено перевірку, викладених фактів у скарзі на Акт документальної планової виїзної перевірки від 21 грудня 2017 року № 736/08-01-14-16/00853323 та Акт позапланової виїзної перевірки від 14 лютого 2018 року № 91/08-01-14-16/00853323 з питань дотримання Державним підприємством «Дослідне господарство «Таврія» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 червня 2014 року по 31 березня 2017 року, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 31 липня 2015 року по 31 березня 2017 року і не звернуто увагу на суттєві порушення підлеглого органу під час проведення перевірок, що шкодить правам та законним інтересам позивача, внаслідок чого рішенням від 18 травня 2018 року скаргу задоволено частково, а саме: скасовано податкові повідомлення-рішення від 12 березня 2018 року №№ , , та залишено без змін податкові повідомлення-рішення від 12 березня 2018 року №№ , , , , , , , , , , , , .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2019 року у задоволенні адміністративного позову Державного підприємства «Дослідне господарство «Таврія» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України» відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Відповідачем надано відзив (заперечення) на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представником позивача підтримано вимоги та доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції й прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом при винесенні рішення норм процесуального та матеріального права.

Представником відповідача щодо задоволення вимог апеляційної скарги та відповідно скасування рішення суду першої інстанції заперечено, з підстав викладених у відзиві н апеляційну скаргу.

Крім того, в судовому засіданні 06 серпня 2019 року представником позивача заявлено клопотання про залучення до участі в справі, в якості належного відповідача Головне управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області та доручення додаткових доказів.

Як вбачається із змісту заявленого клопотання, Державне підприємство «Дослідне господарство «Таврія» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України» не лише просить залучити відповідача, а й змінює предмет та підстави позову.

Зокрема, позивач також просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 12 березня 2018 року №№ , , та залишено без змін податкові повідомлення-рішення від 12 березня 2018 року №№ , , , , , , , , , , , , з підстав відсутності в діяльності товариства порушень норм податкового законодавства.

Поряд із цим, позивач вправі змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п'ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження (ст. 47 КАС України).

З огляду на викладене, колегія суддів не вправі прийняти вказане клопотання позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції Головним управлінням Державної фіскальної служби у Запорізькій області проведено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання позивачем вимог податкового валютного та іншого законодавства за період з 01 червня 2014 року по 31 березня 2017 року, з питань єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 31 липня 2015 року по 31 березня 2017 року. За результатом перевірки складено Акт від 21 грудня 2017 року № 736/08-01-14-16/00853323.

Крім того, у період з 25 січні по 07 лютого 2018 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у Запорізькій області проведено документальну позапланову виїзну перевірку з питань викладених у запереченнях на Акт перевірки від 21 грудня 2017 року, за результатами якої складено Акт від 14 лютого 2018 року № 91/08-01-14-16/00853323.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог:

- пунктів 44.1, 44.2 статті 44, статті 134 Податкового кодексу України, пункту 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями, внаслідок чого занижено частину чистого прибутку (доходу), що відраховується до державного бюджету на загальну суму 19 874 250 гривень;

- вимог пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на прибуток на загальну суму 5 725 980 гривень;

- вимог пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.2 статті 200, пункту 209.5 статті 209 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 988 036 гривень та зменшено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в сумі 1 806 546 гривень;

- вимог підпунктів 14.1.36, 14.1.181, 14.1.231 пункту 14.1 статті 14, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.10 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит з податку на додану вартість, що не призвело до виникнення грошових зобов'язань. Внаслідок проведення операцій, реальність здійснення яких не підтверджена по ланцюгу постачання на загальну суму 4 184 700 гривень.

На підставі висновків викладених в акті перевірки від 21 грудня 2017 року податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 12 березня 2018 року № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № .

Вважаючи прийняті рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню позивач звернувся зі скаргою про перегляд цих рішень до Державної фіскальної служби України.

За результатами розгляду скарги, рішенням Державної фіскальної служби України від 18 травня 2018 року № 17208/6/98-88-11-01-01-25 податкові повідомлення-рішення від 12 березня 2018 року №№ , , скасовані, як такі, що прийняті поза межами строків, визначених пунктом 114.1 статті 114, статті 102 Податкового кодексу України, а саме після спливу 1095 днів. Податкові повідомлення-рішення №№ , , , , , , , , , , , , - залишено без змін.

Не погоджуючись із рішенням Державної фіскальної служби України від 18 травня 2018 року № 17208/6/98-88-11-01-01-25 та актами перевірок Головного управлінням Державної фіскальної служби у Запорізькій області від 21 грудня 2017 року та від 14 лютого 2018 року позивач звернувся до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані підприємством рішення не породжують для позивача жодних обов'язків, а тому не можуть бути предметом оскарження.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до підпункту 4.1.1 пункту 4.1 статті 4 ПК України кожна особа зобов'язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу.

Так, пунктом 6.1 статті 6 ПК України встановлено, що податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків і зборів.

Згідно з підпунктом 16.1.3 пункту16.1 статті16 ПК України, платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункт 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України).

Статтею 61 ПК України визначено, що податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.

Контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.

Відповідно до Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 21 травня 2014 року № 236, Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Державна фіскальна служба у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Так, з метою виконання своїх повноважень, відповідно до статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до статті 86 ПК України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Рішення про визначення грошових зобов'язань приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності). Платник податків або його законний представник може бути присутнім під час прийняття такого рішення.

Податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Згідно з пунктами 55.1 та 55.2 статті 55 ПК України, податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов'язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.

Оскарження рішень контролюючих органів врегульовано статтею 56 ПК України.

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44цього Кодексу) протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Під час процедури адміністративного оскарження обов'язок доведення того, що будь-яке нарахування, здійснене контролюючим органом у випадках, визначених цим Кодексом, або будь-яке інше рішення контролюючого органу є правомірним, покладається на контролюючий орган.

Контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад

20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Процедура адміністративного оскарження закінчується, зокрема, днем отримання платником податків рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.

Рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку.

З урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення у будь-який момент після отримання такого рішення.

Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

У разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої та другої статті 55 Конституції України, статті 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України.

З аналізу наведених норм вбачається, що обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відтак, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 у справі №826/4406/16, від 26 червня 2018 у справі №802/1064/17-а, від 03 липня 2018 у справі №826/16634/16.

Згідно зі статтею 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Поряд з цим, слід відмітити, що звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Тобто, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено. Разом з тим, відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб'єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак, обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

З огляду на викладене, рішення суб'єкта владних повноважень є таким, що порушує права і свободи особи у тому разі, якщо, рішення прийняте владним суб'єктом поза межами визначеної законом компетенції та оспорюване рішення є юридично значимим, тобто таким, що має безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки, шляхом позбавлення можливості реалізувати належне право або шляхом покладення будь-якого обов'язку.

Зі змісту оскаржуваного рішення Державної фіскальної служби України від 18 травня 2018 року вбачається, що під час документальних виїзних перевірок ГУ ДФС у Запорізькій області встановлено порушення позивачем податкового законодавства, що виявилось у заниженні частини чистого прибутку (доходу), що відраховується до державного бюджету; заниженні податку на прибуток та завищенні збитків; заниженні податку на додану вартість та зменшенні суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду; завищенні податкового кредиту з податку на додану вартість, що не призвело до виникнення грошових зобов'язань, внаслідок проведення операцій, реальність здійснення яких не підтверджена по ланцюгу постання, внаслідок чого ГУ ДФС у Запорізькій області винесені податкові повідомлення-рішення від 12 березня 2018 року.

За результатами розгляду скарги позивача на рішення підлеглого органу, податкові повідомлення-рішення від 12 березня 2018 року №№ , , відповідачем скасовані, а податкові повідомлення-рішення №№ , , , , , , , , , , , , - залишені без змін.

Отже, право позивача на адміністративне оскарження податкових повідомлень-рішень використано у повному обсязі, як і обсяг повноважень відповідача під час розгляду скарги на ці рішення.

При цьому, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, оскільки рішення відповідача прийняті за результатом адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень саме по собі не є юридично значимими для позивача, не має безпосереднього впливу на суб'єктивні права та обов'язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов'язку, а, відтак, рішення Державної фіскальної служби України від 18 травня 2018 року № 17208/6/98-88-11-01-01-25 про результати розгляду скарги на податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Запорізькій області від 12 березня 2018 року безпосередньо не порушують права та інтереси позивача.

Як вбачається із змісту заявленого позову та апеляційної скарги, фактично позивач просить скасувати податкові повідомлення-рішення в силу незгоди з актами документальних виїзних перевірок та неякісним їх проведенням.

Зокрема, товариство, окрім іншого просить суд зобов'язати Державну фіскальну службу України скасувати податкові повідомлення-рішення, прийняті Головним управлінням Державної фіскальної служби у Запорізькій області від 12 березня 2018 року № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № .

Загальне поняття акта перевірки наведено у пункті 2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 серпня 2015 року № 727, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 26 жовтня 2015 року за № 1300/27745, згідно з яким - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Отже, фіксування службовою особою в акті, виявлені перевіркою порушення законодавства і включення певних висновків, відповідає встановленим правилам складання акта перевірки, що не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб'єкта господарювання та, відповідно, не є актом індивідуальної дії у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Відтак, дії, пов'язані з включенням до акта висновків, є обов'язковими, тоді як самі висновки такими не є, а тому не можуть бути предметом розгляду у суді.

Висновки, викладені в акті, не породжують обов'язкових юридичних наслідків, оскільки судження контролюючого органу про встановлені порушення є висновками контролюючого органу, зазначення яких в акті перевірки не суперечить чинному законодавству.

Твердження контролюючого орану викладені в акті перевірки можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень, дій, в основу яких покладені згадувані висновки акта.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що рішеннями, які створюють правові наслідки для позивача є податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Запорізькій області від 12 березня 2018 року № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № .

Поряд із цим, позивачем як у позові так і під час розгляду справи у суді першої інстанції жодним чином не спростовується факт допущення ним порушень податкового законодавства, встановлених за результатами документальних виїзних перевірок, а тому підстави для оцінки їх правомірності відсутні.

Апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Дослідне господарство «Таврія» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України» - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук

Повний текст постанови складено 07 серпня 2019 року