Справа № 520/4403/19
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2019-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2019 р.Справа № 520/4403/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Лях О.П.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Мельнікової Л.В. ,

при секретарі судового засідання Жданюк Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.06.2019 (повний текст складено 27.06.2019, головуючий суддя І інстанції Сліденко А.В., м.Харків) по справі № 520/4403/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю імені газети "Ізвєстія" до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю імені газети Ізвєстія звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 17.04.2019 р. №2.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2019 задоволено адміністративний позов.

В подальшому, 07.06.2019 (одержано судом 10.06.2019) позивач звернувся до суду із заявою щодо розподілу судових витрат, в тому числі на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.06.2019 задоволено заяву про ухвалення додаткового судового рішення по справі за позовом ТОВ імені газети "Ізвєстія":

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби в Харківській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю імені газети "Ізвєстія" судовий збір 7753 (сім тисяч сімсот п`ятдесят три) грн. 71 коп. у якості компенсації витрат з оплати судового збору;

- решту судових витрат покладено на позивача.

Не погодившись із вказаними рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати в повному обсязі як рішення, так і додаткове рішення суду першої інстанції, а також прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову та у задоволенні заяви щодо розподілу судових витрат.

Доводи апеляційної скарги мотивовано порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.08.2019, у зв`язку із невиконанням апелянтом вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, апеляційну скаргу в частині оскарження рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2019 повернуто ГУ ДФС у Харківській області.

Відповідно до ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на вказане, судом апеляційної інстанції розглядається апеляційна скарга Головного управління ДФС у Харківській області лише в частині оскарження додаткового рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.06.2019.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в частині оскарження додаткового рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.06.2019, в якому наголошено на законності та обгрунтованості додаткового рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору. Крім того, вважаючи відмову у задоволенні заяви позивача про розподіл судових витрат в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу не обгрунтованою просив скасувати додаткове рішення в цій частині з прийняттям нового рішення про задоволення заяви про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Представники сторін про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Фіксування судового засідання по справі за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступного.

Задовольняючи заяву про ухвалення додаткового судового рішення по справі за позовом ТОВ імені газети "Ізвєстія", суд першої інстанції виходив з того, що позивач при поданні позову до адміністративного суду сплатив судовий збір, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням.

В той же час, відмовляючи у стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що витрати на оплату послуг адвоката були понесені заявником вже після завершення розгляду справи.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Положеннями ст.244 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч.ч.1, 3, 5 ст.143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Згідно зі ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката

Питання розподілу судових витрат врегульовано положеннями ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно із ч.ч.1, 3, 7, 9 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Таким чином, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, слід враховувати, що за змістом статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу підлягають усі здійснені документально підтверджені судові витрати.

Як свідчать матеріали справи, при поданні до адміністративного суду адміністративного позову щодо оскарження вищевказаного податкового повідомлення-рішення, позивачем платіжним дорученням від 02.05.2019 №863 було сплачено судовий збір у розмірі 7753,71 грн.

Враховуючи, що судом першої інстанції було задоволено позовні вимоги, а рішення про таке задоволення на даний час набрало законної сили та не скасоване в апеляційному порядку, судові витрати зі сплати судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову у розмірі 7753,71 грн. підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби в Харківській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю імені газети "Ізвєстія".

Крім того, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.16 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Порядок і умови надання правової допомоги, права й обов`язки адвокатів та інших фахівців у галузі права, які беруть участь в адміністративному процесі і надають правову допомогу, визначаються положеннями Кодексу адміністративного судочинства України та іншими законами.

Згідно із ч.ч.3-5 до ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Системний аналіз наведених вище норм права дає підстави вважати, що матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів.

Витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Даний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі 814/698/16.

Крім того, до суду необхідно надати і детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги разом із відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена, а також із доказами, які підтверджують здійснення відповідних витрат (у разі понесення таких).

При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати.

Таким чином, судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу, повинні бути пов`язані тільки з розглядом конкретної адміністративної справи, що розглядається судом, і за надання правової допомоги за визначених законом обставин: у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Колегія суддів звертає увагу, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції позивачем надано до суду, серед іншого, копію акта приймання-передачі наданих послуг від 04.06.2019, копію прибуткового касового ордеру №1 від 04.06.2019 про оплату 1000,00 грн. за договором про надання правничої допомоги, копію Книги обліку доходів та витрат адвоката.

Разом з тим, колегія суддів відмічає, що наданий позивачем акт приймання-передачі наданих послуг складено та підписано 04.06.2019, тобто після закінчення провадження по справі у суді.

При цьому, згідно вказаного акту, адвокат не надавав позивачу послуги стосовно складання процесуальних документів, що підтверджується відсутністю в матеріалах справи будь-яких документів, підписаних представником позивача.

Із акту слідує, що адвокатом було витрачено 4 години лише на підготовку до розгляду справи, тобто на підготовку до участі у судових засіданнях.

В той же час, участь адвокат брав лише у 3 судових засіданнях. При цьому, в акті невірно відображено тривалість таких судових засідань (загалом 60 хвилин), оскільки із протоколів судових засідань слідує, що вони тривали в загальному часі лише близько 40 хвилин, що значно менше, аніж час, витрачений на саму лише підготовку до таких судових засідань.

Крім того, наданий прибутковий касовий ордер №1 від 04.06.2019 не може вважатися належним доказом оплати професійної правової допомоги, оскільки такий прибутковий касовий ордер містить лише підписи адвоката, однак відтиски печатки відсутні.

Також із записів, які містяться у наданій до суду Книзі обліку доходів та витрат адвоката, неможливо встановити, від кого саме адвокатом отримано відповідні суми, що спростовує доводи позивача про фактичне здійснення оплати послуг адвоката.

Оригіналів документів про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи не долучено. Інших доказів (квитанцій, платіжних доручень тощо) про здійснення позивачем оплати за вказаним договором про надання правової допомоги до суду також не надано.

Додатково колегія суддів звертає увагу, що із наданих позивачем документів не можливо однозначно встановити співмірність обсягу наданих/отриманих послуг (виконаних робіт) із їх вартістю, що сплачена позивачем, оскільки адміністративна справа у суді першої інстанції розглядалася у спрощеному позовному провадженні, що свідчить про її нескладність.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи вказане, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення судових витрат зі сплати судового збору, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За змістом п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки додаткове рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, наявні підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а додаткового рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи вищевказане та керуючись ст.ст.2, 229, 241, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.06.2019 по справі № 520/4403/19 - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.06.2019 по справі № 520/4403/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 09 серпня 2019 року.

Головуючий суддя (підпис)О.П. Лях
Судді(підпис) (підпис) С.С. Рєзнікова Л.В. Мельнікова