Справа № 200/2402/19-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2019-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року справа №200/2402/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів: Гайдара А.В., Компанієць І.Д., секретар судового засідання Харечко О.П., за участю представника позивача Ліневич Л.В. , представника відповідача Гламаздіна О.О., розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу" на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 р. у справі № 200/2402/19-а (головуючий І інстанції Голубова Л.Б.) за позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправною та скасування вимоги від 05 грудня 2018 року № Ю-53-17, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу» (далі - позивач, ПрАТ «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу») звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі відповідач, ОВПП ДФС), в якому просило: визнати протиправною та скасувати вимогу від 05 грудня 2018 року № Ю-53-17.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 відмовлено в задоволені позовних вимог.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у визнані протиправною та скасування вимоги від 05 грудня 2018 року № Ю-53-17 станом на 30.11.2018 зі сплати єдиного внеску в розмірі 26515000,49 грн та штрафу в розмірі 2040 грн, прийняти нове рішення в цій частині, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що за інтегрованою карткою платника, позивач має борг з єдиного внеску за період січень 2017 року по листопад 2018 року у сумі 26518060,49 грн. Позивач не погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині зобов`язання сплатити єдиний внесок в розмірі 26515000,49 грн та штраф в розмірі 2040 грн, всього на суму 26517040,49 грн. Апелянт погоджується з можливим порушенням зобов`язань із сплати єдиного соціального внеску до 31.12.2015, та вказує на належне виконання обов`язків із сплати єдиного внеску з 01.01.2016. Судовими рішеннями у справах №№ 805/820/16-а, 805/2173/16-а, 805/3362/17-а, 805/4361/17-а, 805/2819/18-а, 805/1023/18-а, 805/5051/18-а, 0540/9014/18-а, які набрали законної сили, встановлена відсутність у позивача боргу з єдиного соціального внеску станом до 31.07.2018. Проте, відповідач на виконання рішень суду не відобразив відсутність боргу в інтегрованій картці платника, у наслідок чого незаконно здійснював перерозподіл коштів на погашення боргу минулого періоду, який фактично не існує згідно судових рішень. Отже, відсутність боргу за період січень 2017 року по липень 2018 року підтверджено квитанціями про сплату задекларованих зобов`язань, а і судовими рішеннями. Крім того, позивач зазначає, що з вересня 2016 року його переведено на обслуговування до податкового органу не на території АТО до м.Дніпро не у добровільному порядку, а на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 30.03.2016 № 247, у наслідок реорганізації СДПІ м. Донецьк де перебував позивач на обліку шляхом приєднання до ОВПП ДФС. Зазначене з урахуванням рішень Європейського суду не позбавляє права позивача на звільнення від своїх обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон № 2464).

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

ПрАТ «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу`є юридичною особою, яке зареєстровано та обліковується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (т. 1 а.с. 18-21).

Позивач перебував на обліку СДПІ з обслуговування великих платників у м. Донецьку, з 08 вересня 2016 року переведений на облік Дніпропетровського управління Офісу великих платників ДФС відповідно до розпорядження ДФС № 47-р від 08.09.2016 року у зв`язку з реорганізацією СДПІ з обслуговування великих платників у м. Донецьку шляхом приєднання до Офісу великих платників ДФС згідно постанови КМУ від 30.03.2016 року № 247 (т.3 а.с. 62-64).

05 грудня 2018 року Офіс великих платників ДФС сформував вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ю-53-17 щодо сплати позивачем недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 26518060,49 гривень, у тому числі: недоїмка - 26515000,49 гривень, штраф - 3060,00 гривень (том 1, а.с. 8). В спірній вимозі зазначено, що сформована вона станом на 30 листопада 2018 року.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач з 08.09.2016 року перебуває на обліку в Дніпропетровському управлінні Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, міста Київ та Дніпро не віднесено до переліку міст, де проводилася антитерористична операція, тому з 08.09.2019 року у відповідача відповідно до Закону № 2464 були підстави для нарахування зобов`язань з ЄСВ.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України), Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VІ від 08 липня 2010 року, Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" № 1669-VII від 02 вересня 2014 року (далі - Закон № 1669) та іншими нормативно-правовими актами стосовно спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 страхувальники роботодавці та інші особи відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464, на платника єдиного внеску покладений обов`язок своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Порядок обчислення та строки сплати єдиного внеску передбачені статтею 9 Закону № 2464, зокрема частиною 8 зазначеної статті передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Відповідно до п. 1 частини 10 статті 9 Закону № 2464, днем сплати єдиного внеску у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів вважається день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Відповідно до ст. 25 Закону № 2464, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату (абз. 1 ч. 4).

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом (абз. 2 ч. 4)..

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею (абз. 3 ч. 4).

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку (абз. 4 ч.4).

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки (абз. 9 ч.4).

За частиною 5 ст. 25 Закону № 2464, вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до спірної вимоги позивач станом на 30.11.2018 має заборгованість у сумі 26518060,49 грн.

Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02.09.2014 року, набрав чинності з 15 жовтня 2014 року.

Вказаний Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Статтею 1 Закону № 1669 визначено, що період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» (далі - Указ № 405) та датою набрання чинності Указом Президента України «Про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України».

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу № 405.

Указ Президента України «Про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України», на даний час не приймався.

Отже, станом на момент прийняття спірної вимоги, антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, не закінчилась.

Підпунктом б пункту 8 статті 14-1 Закону № 1669 розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 було доповнено пунктом 9-3 такого змісту: «9-3. Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до контролюючого органу за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені Законом № 2464 за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення АТО, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону № 1669, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу».

Законом України від 02.03.2015 № 219-VIII, до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 внесли такі зміни: пункт 9-3 в редакції Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669 вважати пунктом 9-4.

Законом № 911-VIII від 24 грудня 2015 року були внесені зміни до Закону № 1669, у відповідності до якого підпункт 8 пункту 4 статті 11 Закону № 1669 виключено.

Таким чином, положення пп. 8 п. 4 ст. 11 Закону № 1669 були реалізовані шляхом внесення відповідних змін до Закону № 2464, а змін безпосередньо до Закону № 2464 щодо виключення (або викладення в новій редакції тощо) п. 9-4 розділу VIII цього Закону внесено не було.

На теперішній час жодних рішень про виключення з чинної редакції Закону № 2464 пункту 9-4 розділу VIII прийнято не було.

Отже, положення пункту 9-4 розділу VIII Закону № 2464 на час прийняття оскаржуваної вимоги були чинні.

Таким чином, за положенням пункту 9-4 розділу VIII Закону № 2464 факт перебування платників єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція є підставою для зупинення застосування до таких платників заходів впливу та стягнення і відповідальності за порушення Закону № 2464, що відповідає правовій позиції наведеній в рішенні Верховного Суду від 30 березня 2018 року у справі №812/292/18.

Суд зазначає, що приписи Законів № 1669 та № 2464 не скасовують обов`язків платника податків (єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) сплачувати його, а надає можливість на період АТО не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі. Отже, помилковим є посилання апелянта на відсутність у нього боргу станом до 31.07.2018 з підстав скасування вимог податкового органу рішеннями суду у справах №№ 805/820/16-а, 805/2173/16-а, 805/3362/17-а, 805/4361/17-а, 805/2819/18-а, 805/1023/18-а, 805/5051/18-а, 0540/9014/18-а. Таким чином, у разі сплати єдиного внеску відповідач мав право здійснювати перерозподіл коштів на погашення боргу минулого періоду.

Суд звертає увагу на те, що матеріалами справи підтверджено, що містом здійснення господарської діяльності позивача як на час виникнення спірних правовідносин так і на даний час - є м. Добропілля Донецької області.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено місто Добропілля.

Також, місто Добропілля, входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р.

Позивач до 08 вересня 2016 року перебував на обліку в СДПІ з обслуговування великих платників у м. Донецьку.

При цьому, Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління ДФС знаходилась у м. Маріуполі Донецької області, тобто, позивач перебував на обліку в органі доходів та зборів, який був розташований на території проведення антитерористичної операції, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р.

Разом з цим, відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання територіальних органів Державної фіскальної служби" №247 від 30.03.2016 року реорганізовано спеціалізовані державні податкові інспекції з обслуговування великих платників шляхом їх приєднання до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, за Переліком згідно з додатком.

Серед Переліку визначено, зокрема, Спеціалізовану державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління ДФС.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління ДФС () перебуває у стані припинення.

Тобто, діюча Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників на території Донецької області відсутня.

З метою реалізації постанови Кабінету Міністрів України №247 від 30.03.2016 року відповідно до розпорядження № 47-р від 08.09.2016 року у зв`язку з реорганізацією СДПІ з обслуговування великих платників у м. Донецьку шляхом приєднання до Офісу великих платників ДФС, позивач з 08 вересня 2016 року переведений на облік до Дніпропетровського управління Офісу великих платників ДФС.

При цьому, Дніпропетровське управління Офісу великих платників ДФС розташована у місті Дніпрі і ця територія не віднесена до Переліку територій, на якій проводиться антитерористична операція.

Фактично зняття позивача з обліку податкового органу, який знаходився на території проведення антитерористичної операції та переведення на облік до іншого органу, який територіально розташований поза межами території Донецької області, на якій відбувається проведення антитерористичної операції, відбулось не за власним бажанням позивача і не у зв`язку із самостійною зміною ним місця реєстрації.

Тобто, внаслідок проведеної Кабінетом Міністрів України реформи спеціалізованих державних податкових інспекцій з обслуговування великих платників, не зважаючи на фактичне знаходження позивача на території АТО (ООС) відбулось позбавлення його права на звільнення від сплати єдиного соціального внеску.

Суд зазначає, що зміни до Закону № 2464 у частині звільнення платників єдиного внеску, які перебувають на території антитерористичної операції, від відповідальності за невиконання вимог законодавства щодо його (внеску) вчасної сплати внесено саме Законом №1669.

При цьому, Закон № 1669 спрямований на забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції. Прийняття цього Закону було спрямовано передусім на забезпечення підтримки всіх суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, не розділяючи при цьому суб`єктів господарювання в залежності від обсягу сплати ними податків.

Проте, прийнята Кабінетом Міністрів України Постанова "Деякі питання територіальних органів Державної фіскальної служби" № 247 від 30.03.2016 року і проведена, у зв`язку з цим, реформа органів ДФС, фактично позбавила позивача, права на звільнення від сплати єдиного соціального внеску надане йому Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", чим призвела до дискримінації окремих його прав у податкових правовідносинах, оскільки, для усіх платників податків, які також здійснюють свою господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції і при цьому перебувають на обліку в податкових органах, розташованих на території проведення антитерористичної операції - право на звільнення від обов`язку сплати соціального внеску залишилось, в той час, як для позивача, який також здійснює свою господарську діяльність на цій території, але є великим платником податку і не може перебувати на обліку в місцевих органах доходів і зборів та не може перебувати на обліку в спеціалізованій державній податковій інспекції з обслуговування великих платників, у зв`язку з її відсутністю на території Донецької області - такого права на звільнення було позбавлено.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" № 3477-IV від 23.02.2006 року встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За приписами ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у справі Darby v. Sweden (заява № 11581/85) рішенням від 23 жовтня 1990 року визнав порушення ст.14 Конвенції взятої спільно зі статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції, щодо дискримінації у податкових правовідносинах. В своєму рішенні суд констатував, що заявник мав право на звільнення від податку, оскільки його статус аналогічний статусу будь-яких інших нерезидентів Швеції. Через відсутність законної мети в сенсі Конвенції проведення відмінностей у користуванні цим правом, з одного боку, особами які формально зареєстровані як такі, що постійно проживають в Швеції, і з іншого боку, особами, які такого статусу не мають, не може вважатись обґрунтованим.

У зв`язку з чим, слід зазначити, що в даному випадку відбулась дискримінація у податкових правовідносинах відносно позивача, яка призвела до порушень його законних прав на звільнення від виконання своїх обов`язків, визначених частиною 2 статті 6 Закону № 2464, наданих йому Законом № 1669.

З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що у відповідності до аналізу приписів Закону №2464 та Закону №1669 наведена зміна обліку платника податків не позбавляє права позивача на звільнення від обов`язків платника єдиного внеску у відповідності до вимог п.9-4 Розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону №2464 та ст.10 Закону №1669.

Як вбачається з матеріалів справи спірна вимога сформована щодо загальної суми боргу станом на 30 листопада 2018 року відповідно до статті 25 Закону № 2464, яка визначає заходи впливу та стягнення. Положеннями абзацу 1 частини 1 цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Отже, відсутність (відстрочення в силу закону) обов`язку своєчасно та в повному обсязі сплачувати внески у період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, унеможливлює застосування до таких платників заходів впливу, а саме складання відповідачем та направлення позивачу спірної вимоги.

Щодо посилання суду першої інстанції на правову позицію наведену в рішенні Верховного Суду від 30 березня 2018 року у справі №812/292/18 суд зазначає, що зазначені висновки не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та враховуються судом, разом з цим, обставини у справі є відмінними від тих, що розглядаються у спірних правовідносинах, оскільки стосуються питання звільнення позивача від виконання обов`язків, визначених частиною 2 статті 6 Закону № 2464, як платника єдиного внеску, який здійснює господарську діяльність на території проведення АТО (ООС), та який не за власним бажанням і не у зв`язку із самостійною зміною ним місця реєстрації був знятий з обліку податкового органу, який знаходився на території проведення антитерористичної операції та переведений на облік до іншого органу, який територіально розташований поза межами території на якій відбувається антитерористична операція.

Таким чином, вимога від 05 грудня 2018 року № Ю-53-17 про сплату недоїмки з єдиного соціального внеску в частині яка оскаржується позивачем на суму 26517040,49 грн, є протиправною та підлягає скасуванню.

Спірна вимога в частині штрафу у сумі 1020 грн. позивачем не оскаржується.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням того, що рішення суду першої інстанції прийнято із неправильним застосуванням норм матеріального права, суд невірно надав оцінку обставинам справи, що мають значення для справи, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 та 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 139, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу" на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 р. у справі № 200/2402/19-а - задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 р. у справі № 200/2402/19-а - скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу" задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про сплату боргу (недоїмки) № Ю-53-17 від 05 грудня 2018 року в частині сплати позивачем недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 26517040,49 гривень, у тому числі: недоїмка - 26515000,49 гривень, штраф - 2040,00 гривень.

Стягнути з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (за рахунок бюджетних асигнувань) (, місцезнаходження: вул. Дегтярівська, 11г, м. Київ, 04119) на користь Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу" (6, місцезнаходження: вул. Київська, 1, м. Добропілля, Донецька область, 85000) судовий збір у розмірі 48025 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового суду протягом тридцяти днів з дати проголошення.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 13 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач: Е.Г.Казначеєв

Судді: А.В. Гайдар

І.Д. Компанієць