Справа № 826/7176/17
Суддя: Літвіна Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7176/17 Суддя першої інстанції: Добрянська Я.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Літвіної Н.М.

суддів Сорочко Є.О.

Федотова І.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Міністерства юстиції України, Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1. звернулася до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Міністерства юстиції України, Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у місті Києві № 103/6 від 08 лютого 2017 року про тимчасове зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса ОСОБА_1. з 10 лютого 2017 року, але не більше як на шість місяців у зв`язку з направленням 08 лютого 2017 року до Міністерства юстиції України подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльності;

- визнати протиправним та скасувати рішення № 5 Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 04 квітня 2017 року стосовно анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 24 квітня 2009 року за № 7322 на ім`я ОСОБА_1 та виданий відповідно до цього рішення наказ Міністра юстиції Павла Петренка за № 1166/5 від 07 квітня 2017 року;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у місті Києві за № 326/6 від 15 травня 2017 року про припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 березня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2018 року, позовні вимоги задоволено повністю.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06 березня 2019 року касаційні скарги Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Міністерства юстиції України та Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - задоволено частково. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 березня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2018 року - скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 травня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Не погоджуючись з даною ухвалою, позивач подала до суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і здійснені порушення вимог процесуального права, просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та задовольнити її заяву про вжиття заходів забезпечення позову повністю. Скаржник зазначає, що посилання суду першої інстанції на висновки Конституційного Суду є необґрунтованими, оскільки Конституційний Суд не ставить поняття забезпечення позову в залежність від прийняття позитивного рішення по справі, він визначає лише можливе прийняття такого рішення. Скаржник вказує, що вжиття заходів забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту від можливих протиправних дій суб`єкта владних повноважень до вирішення справи по суті за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють робити припущення стосовно того, що невжиття таких заходів спричинить істотну шкоду інтересам заявника.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач - Міністерство юстиції України, просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Відповідач зазначає, що забезпечення позову здійснюється, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або поновлення порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся, або є очевидними ознаки протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, що порушує права позивача. Водночас, позивачем не надано до суду доказів, що підтверджують наявність визначених процесуальним законом підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Відповідач вказує, що забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного в судовому порядку акта індивідуальної дії, фактично нівелює відповідальність за протиправні дії державного реєстратора та вирішує спір по суті заявлених вимог, що є неприпустимим.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з`явилися та про причини неявки суду не повідомили. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та поданого письмового відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи ухвалу про відмову у вжитті заходів забезпечення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено обставини, які б вказували, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано ст. ст. 150, 151 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Відповідно до вимог ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи може вжити визначені цією статтею заходи забезпечення адміністративного позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Згідно із пунктом 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2008 № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Заяву про забезпечення адміністративного позову позивач мотивує тим, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди її правам, свободам та інтересам, а також тим, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Істотну небезпеку заподіяння шкоди її правам, свободам та інтересам позивач вбачає у тому, що вказані акти індивідуальної дії ставлять її у нерівне становище порівняно з іншими нотаріусами та мають негативні наслідки для ділової репутації. Також вказувала, що неможливість здійснювати повноцінну нотаріальну діяльність спричинить негативні наслідки у вигляді зменшення її доходів, неможливість сплати податків та виплати заробітної плата працівникам, оплати комунальних послуг та послуг з охорони приміщення, яке нею орендується.

Надаючи правову оцінку доводам позивача та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 151 КАС України встановлено, що позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта та встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії.

Законодавець встановив три підстави для постановлення ухвали про забезпечення позову у справі, зокрема такими є: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; захист прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; наявні ознаки очевидної протиправності оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності.

Способами забезпечення адміністративного позову є зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються та заборона вчиняти певні дії, а заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи 21 травня 2019 року від позивача до суду надійшло клопотання про забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії:

- наказу Головного територіального управління юстиції у місті Києві № 103/6 від 08 лютого 2017 року про тимчасове зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса ОСОБА_1. з 10 лютого 2017 року, але не більше як на шість місяців у зв`язку з направленням 08 лютого 2017 року до Міністерства юстиції України подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльності;

- рішення № 5 Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 04 квітня 2017 року стосовно анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 24 квітня 2009 року за № 7322 на ім`я ОСОБА_1 та виданий відповідно до цього рішення наказ Міністра юстиції Павла Петренка за № 1166/5 від 07 квітня 2017 року;

- наказу Головного територіального управління юстиції у місті Києві за № 326/6 від 15 травня 2017 року про припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1.

Дослідивши подану позивачем заяву про вжиття заходів забезпечення позову та відокремлені матеріали справи № 826/7176/17 , колегія суддів звертає увагу на те, що всупереч вимогам ст. ст. 73, 74 КАС України позивачем не надано до суду належних і допустимих доказів, для підтвердження обґрунтованості поданої нею заяви.

Позивачем не обґрунтовано, тих підстав, що захист її прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів про які остання зазначає у заяві, або що для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Крім того, забезпечення позову в такий спосіб, на який вказує позивач, з підстав на які вона посилається, фактично є вирішенням спору по суті заявлених позовних вимог.

З огляду на зазначені обставини та вказані правові норми, колегія суддів вважає, що з поданої до суду ОСОБА_1 заяви про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову не вбачається правових підстав для її задоволення, про що вірно вказано в ухвалі суду першої інстанції.

Проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв оскаржувану відповідачем ухвалу з додержанням норм процесуального права, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 151, 242, 308, 312, 315, 316, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 травня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Літвіна

Судді Є.О. Сорочко

І.В. Федотов