Справа № 760/22289/16-а
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Мельничука В.П., Пилипенко О.Є.;

за участю секретаря: Горяінової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 квітня 2019 року (розглянута у відкритому судовому засіданні, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - 26 квітня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівської митниці Державної фіскальної служби, Державної фіскальної служби України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року, ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовною до Чернігівської митниці Державної фіскальної служби (далі - відповідач 1), Державної фіскальної служби України (далі - відповідач 2), в якому просив скасувати постанову заступника начальника Чернігівської митниці ДФС - начальника управління боротьби з митними правопорушеннями Литвиненка В. В. у справі про порушення митних правил № 0228/10203/16 від 25 жовтня 2016 року та постанову головного державного інспектору відділу провадження у справах про порушення митних правил Департаменту боротьби з митними правопорушеннями Державної фіскальної служби України Бевза О.В. від 18 листопада 2016 року; провадження у справі про порушення митних правил № 0228/10203/16 відносно ОСОБА_1 за ознаками правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України закрити у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач являється резидентом в розумінні положень митного законодавства і 20.01.2016 він ввіз на територію України транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN PASSAT», р.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_2 в режимі транзиту строком на 10 днів, про що ОСОБА_1 повідомив усно співробітника митної служби. Окрім цього, на питання позивача щодо необхідності заповнення документів (декларацій) для ввезення автомобіля в режимі транзиту, співробітник пункту пропуску повідомив, що будь-яких документів заповнювати не потрібно. 14.05.2016 року о 12 год. 37 хв. позивач заїхав до митного контролю пункту пропуску «Славутич - Комарин» митного поста «Нові Яриловичі» Чернігівської митниці ДФС на автомобілі марки «MERCEDES-BENZ GL450», кузов номер НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , де його було затримано та вилучено закордонний паспорт.

Декілька годин його взагалі не повідомляли у зв`язку з чим його не випускають через кордон, пояснюючи затримку з`ясуванням якихось обставин.

Через деякий час йому було повідомлено, що його відпустять у разі якщо він власноруч напише пояснення що транспортний засіб марки «VW PASSAT», кузов номер НОМЕР_5 , реєстраційний номер Республіки Молдова НОМЕР_1 ним було ввезено в митному режимі тимчасового ввезення без сплати митних платежів.

Позивач відмовився писати такі пояснення, оскільки вони не відповідали дійсності.

Після цього приблизно кожної години до нього заходили співробітники пункту пропуску та вимагали написання зазначених пояснень взамін на те, що його відразу відпустять.

Позивач та його супутник, з яким вони перетинали кордон, неодноразово телефонували за номером 102 з метою виклику поліції, яка могла б надати правову оцінку такого затримання, але наряд поліції так і не приїхав до пункту пропуску.

Приблизно о 23-00 годині позивач, коли в нього вже почались запаморочення, вимушений був написати пояснення під диктування у співробітника пункту пропуску та підписати відповідний протокол. Також, на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, тобто 1 377 696,96 грн. у той час, коли у матеріалах справи відсутні належним чином оформлені документи щодо розрахунку цієї суми, а вартість автомобіля визначена на підставі усного опитування позивача.

Окрім цього, позивач зазначає, що строк накладення адміністративного стягнення за нібито наявні порушення митних правил ОСОБА_1 закінчився 01.10.2016, а тому, оскаржувані постанови, що винесені вже після закінчення вказаного строку, мають бути скасовані з цієї підстави, а провадження у справі про порушення митних правил відносно позивача має бути з цієї підстави закрито.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 квітня 2019 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким позов задоволити.

Відповідно до п.13 ст.10 КАС України, суд під час розгляду справи в судовому засіданні здійснює повне фіксування його перебігу за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу, крім випадків, визначених цим Кодексом. Порядок такого фіксування встановлюється цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.229 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

За наявності заперечень з боку будь-кого з учасників судового процесу проти здійснення повного фіксування судового засідання за допомогою відеозаписувального технічного засобу таке фіксування здійснюється лише за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів відповідно ч.2 ст.313 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

06 серпня 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача надійшло клопотання про відкладення апеляційного розгляду.

Подане клопотання обґрунтоване тим, що ні позивач ні його представник не мають можливості бути присутніми під час розгляду даної справи, оскільки приймають участь у іншому судовому засіданні, що підтверджено витягом з інформаційного порталу судова влада України.

Перевіривши матеріали справи та подане клопотання представника позивача, колегія суддів вважає, що подане клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Порядок відкладення розгляду справи або оголошення перерви в її розгляді передбачено ст. 223 КАС України.

При цьому даною статтею передбачено підстави для відкладення розгляду справи або перерви в судовому засіданні.

Зокрема, відповідно до ч.1 ст. 223 КАС України, суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 205 цього Кодексу.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку, коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення.

Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їхні представники.

Колегія суддів зазначає, що подана позивачем клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебування позивача та його представника у розгляді іншої справи, не обґрунтована належним чином та не підтверджена достатніми доказами неможливості бути присутнім під час судового засідання.

З огляду на те, що розгляд зазначеної в клопотанні справи не перешкоджає подальшому перегляду в апеляційному порядку даної адміністративної справи та виходячи з правил ч. 1 ст. 223, ч.2 ст.205 КАС України колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи або перерви в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановляння ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановляння ухвали про відкриття апеляційного провадження.

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що 14.05.2016 року о 12 год. 37 хв. до зони митного контролю пункту пропуску «Славутич - Комарин» митного поста «Нові Яриловичі» Чернігівської митниці ДФС у напрямку «Україна - Республіка Білорусь», заїхав транспортний засіб «MERCEDES-BENZ GL450», кузов номер НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, під час здійснення митних формальностей та перевірки даних встановлено, що ОСОБА_1 20.01.2016 ввіз в режимі тимчасового ввезення на митну територію України транспортний засіб, без митних платежів. При цьому, ОСОБА_1 надав паспорт НОМЕР_6 , виданий 13.03.2009 року органом 8099, в якому міститься відбиток штампа про прийняття на постійний консульський облік в Посольстві України в Республіці Молдова 18 березня 2009 року. Листом від 28.03.2016 року №6136/17-522/5-469 повідомлено, що ОСОБА_1 на консульському обліку в Посольстві України в Республіці Молдова не перебував, громадянство України не набував, паспортом громадянина України для виїзду за кордон не документувався, з будь-яких інших питань не звертався. Також встановлено, що ОСОБА_1 має реєстрацію місця проживання в Україні за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановлено, що ОСОБА_1 має статус резидента України у розумінні п. 50 ст. 4 Митного кодексу України, про що і зазначається у самому позові представником позивача.

Відповідно до положень МК України, відмінність у ввезенні транспортних засобів особистого користування на митну територію України громадянами - нерезидентами та громадянами-резидентами полягає у необхідності письмового декларування та сплати митних платежів.

У своєму позові представник позивач стверджує, що 20.01.2016 під час ввезення на територію України транспортного засобу надав для огляду паспорт громадянина України серії НОМЕР_7 , виданий Скадовським РВ УМВС України в Херсонській області 27.12.2001 року з відміткою про його реєстрацію за адресою: АДРЕСА_1 .

Також встановлено, що 20.01.2017 ОСОБА_1 проходив митний контроль через «зелений коридор» та на підставі наданих уповноваженій особі документів ввіз на територію України автомобіль в режимі «тимчасового ввезення» на строк визначений ст. 380 МК України - тобто до 1 року.

Надаючи правову оцінку матеріалам та обставинам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 366 МК України затверджено двоканальну систему митного контролю товарів, транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України громадянами.

Відповідно до положень чинного законодавства обрання «зеленого коридору» вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України речі не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони обмеження щодо ввезення на митну територію України та свідчить про факти, що мають юридичне значення. Звільненні подання письмової митної декларації не означає звільнення від обов`язкового дотримання порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відсутні підстави ставити під сумнів правдивість зафіксованих даних посадових осіб митної служби під час фіксації проходження 20.01.2016 ОСОБА_1 митного контролю.

Крім того, позивач у свої поясненнях від 14.05.2016 року вказує, що 20.01.2016 року в`їхав на автомобілі «VOLKSWAGEN PASSAT», р.н.з. НОМЕР_1 без сплати митних платежів.

Щодо посилання позивача на те, що ввіз на територію України транспортний засіб в режимі транзиту строком до 10 днів, про що повідомив працівника митної служби, а також тверджень, що позивачем 20.01.2016 року як доказ того, що він є резидентом, надавався паспорт громадянина України, колегія суддів зазначає наступне.

Так, суд апеляційної інстанції, критично ставиться до зазначених вище посилань, оскільки таких доказів матеріали справи не містять, як і відсутні будь-які відомості, окрім слів позивача, що пояснення від 14.05.2016 року він написав під тиском працівників митного контролю.

Відповідно до ст. 485 МК України дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що 30.05.2016 заступником начальника Чернігівської митниці ДФС - начальником управління боротьби з митними правопорушеннями Литвиненком В.В. прийнята постанова в справі про порушення позивачем митних правил № 0228/10203/16, згідно якої визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст. 485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, тобто 1 472 918 грн. 31 коп.

Постановою головного державного інспектору відділу провадження у справах про порушення митних правил Департаменту боротьби з митними правопорушеннями ДФС України Бевза О.В. від 04.06.2016 постанову Чернігівської митниці ДФС від 30.05.2016 в справі про порушення позивачем митних правил № 0228/10203/16 скасовано та направлено справу на новий розгляд.

Постановою від 11.06.2016 року заступника начальника Чернігівської митниці ДФС - начальника управління боротьби з митними правопорушеннями Литвиненка В.В. у справі про порушення митних правил № 0228/10203/16, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст. 485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, тобто 1 472 918 грн. 31 коп.

Постановою головного державного інспектору відділу провадження у справах про порушення митних правил Департаменту боротьби з митними правопорушеннями ДФС України Бевза О.В. від 08.09.2016 постанову Чернігівської митниці ДФС від 11.08.2016 в справі про порушення позивачем митних правил № 0228/10203/16 скасовано та направлено справу на новий розгляд.

Постановою від 25.10.2016 року заступника начальника Чернігівської митниці ДФС - начальника управління боротьби з митними правопорушеннями Литвиненка В.В. у справі про порушення митних правил № 0228/10203/16, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст. 485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, тобто 1 377 696 грн. 96 коп.

Постановою головного державного інспектору відділу провадження у справах про порушення митних правил Департаменту боротьби з митними правопорушеннями Державної фіскальної служби України Бевза О.В. від 18.11.2016 залишено без змін постанову від 25.10.2016 за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ст. 487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до Митного кодексу України, а в частині що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Статтею 467 МК України передбачено, що адміністративне стягнення за порушення митних правил у справах, які розглядаються митними органами, може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду митними органами справ про триваючі порушенні митних правил, у тому числі передбачені ст. ст. 469,477-481,485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Поняття триваючого правопорушення роз`яснюється листами Міністерства юстиції України від 01.12.03 № 22-34-1465, від 17.07.2007, № 22-14-493 відповідно до яких зазначається, що триваючими визнаються правопорушення, які розпочавшись з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов`язків. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія чи бездіяльність, коли винна особа або не виконує конкретний покладений на неї обов`язок, або виконує його неповністю або неналежним чином. Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності).

Щодо посилання позивача на те, що днем виявлення правопорушення вчиненого позивачем є 25.03.2016 року, тобто дата отримання листа Консульського відділу Посольства України в Республіці Молдова, що на його думку являється підставою для закриття провадження у справі про порушення митних правил № 0228/10203/16, колегія суддів зазначає наступне.

Так, із зазначеними вище посиланням, суд апеляційної інстанції не погоджується, оскільки вчинення позивачем порушення митних правил має характер триваючих, й відповідно строк накладення адміністративного стягнення з позивача не може обраховуватися з моменту отримання зазначеної відповіді, а тому дані позовні вимоги з викладених підстав також не підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанов відповідачів з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Разом із тим, відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 531 МК України, підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: 1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; 4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; 5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; 6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом. Підставами для скасування чи зміни постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил можуть бути визнані й інші визначені законами обставини.

Колегія суддів зазначає, що стороною відповідача в порядку ч. 2 ст. 77 КАС України було доведено правомірність свого рішення, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що позивачем було вчинено порушення митних правил, за що передбачена відповідальність ст. 485 МК України.

Так на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, тобто 1 377 696,96 грн. правомірно, і у оскаржуваній постанові від 25.10.2016 року міститься обґрунтування даної суми.

У відповідності до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для скасування постанов від 25.10.2016 та 18.11.2016, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі з підстав необґрунтованості викладених у ньому вимог.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 229, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 квітня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 07 серпня 2019 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: В.П. Мельничук,

О.Є. Пилипенко