Справа № 520/3703/19
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2019-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2019 р. № 520/3703/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Волошина Д.А.,

за участю секретаря судового засідання - Суховарової О.А.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Міронова А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 30.11.2018 р. №Ф-140248-17 про сплату заборгованості зі сплати єдиного внеску в розмірі 15818,89 грн., яка виникла станом на 31.10.2018 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 зареєстрована адвокатом згідно рішення про видачу свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Полтавської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури №11 від 12.11.2009 року, право на заняття адвокатською діяльністю підтверджується свідоцтвом №706 від 12.11.2009 р. Головним управлінням ДФС у Харківській області у відношенні позивача було винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 30.11.2018 р. №Ф-140248-17 про сплату заборгованості зі сплати єдиного внеску в розмірі 15818,89 грн., яка виникла станом на 31.10.2018 р., з якою позивач не погоджується посилаючись на те, що з 06 листопада 2015 року до 26 лютого 2019 року офіційно мешкала за кордоном - на території Федеративної республіки Німеччини, мала офіційний статус громадянина України, що мешкає за межами України. Оскільки з листопада 2015 року до березня 2019 року на території України не займалась адвокатською діяльністю та, як наслідок, не отримувала доходу від такої діяльності, а також, як особа, що мешкала за межами України та не обирала право на добровільну сплату єдиного внеску в цей період, вимога відповідача є протиправною, а тому, підлягає скасуванню. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечував, згідно наданого до суду відзиву на позов просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі зазначивши, якщо фізична особа зареєстрована як підприємець, та при цьому така особа провадить незалежну професійну діяльність, така фізична особа обліковується у контролюючих органах як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності. В результаті встановлення ОСОБА_1 ознаки незалежної професійної діяльності в автоматизованому режимі були проведенні нарахування єдиного внеску як фізичній особі, що проводить незалежну професійну діяльність. Оскільки станом на 30.11.2018 р. згідно інтегрованої картки платника єдиного внеску ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 15818,89 грн., за 2017 рік в сумі 8448,00 грн. та за 1-3 квартал 2018 року в сумі 7371,54 грн., просив у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16.04.2019 р. відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2019 р. закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті на 30.07.2019 р. о 10:30 год.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві.

Представник Головного управління ДФС у Харківській області в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , 12.11.2009 року на підставі рішення Полтавської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 12.11.2009 р. № 11 отримала свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю від 21.11.2009 року серії №706, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.28).

Як вбачається з матеріалів справи позивач перебуває на обліку в Головному управлінні ДФС у Харківській області (Київське управління), як платник єдиного податку, якому встановлено ознаку провадження незалежної професійної діяльності.

Судом встановлено, що Головним управлінням ДФС у Харківській області у відношенні позивача було винесено вимогу від 30.11.2018 р. №Ф-140248-17 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 15818,89 грн. за період з 2017-2018 рік. (а.с.12).

Не погоджуючись з вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 30.11.2018 р. №Ф-140248-17, ОСОБА_1 28.02.2019 р. звернулась до Державної фіскальної служби України зі скаргою, однак, рішенням Державної фіскальної служби України від 03.04.2019 №15743/6/99-99-11-05-02-85 вимогу залишено без змін, а скаргу адвоката Скрипник Валентини Володимирівни - без задоволення.

Незгода позивача із вказаною вимогою зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з підпунктом 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Питання провадження адвокатської діяльності регулюються Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI), згідно зі ст.

Пунктом 2 частиною першою статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI визначено, що адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI, інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою (частина перша статті 13 Закону № 5076-VI).

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску встановлено положеннями Закону України від 08.07.2010 №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VІ).

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Закону №2464-VІ платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно із частинами другою, третьою статті 9 вказаного Закону, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до частини восьмої вказаної статті Закону №2464-VІ платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи. Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

У підпункті 2 пункту 1 статті 7 Закону № 2464-VІ зазначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

З аналізу зазначених положень законодавства вбачається, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності.

При цьому, факт отримання або не отримання доходу у звітному періоді впливає лише на розмір страхового внеску.

За таких обставин, нарахування єдиного соціального внеску можливо лише за умови здійснення особою незалежної професійної діяльності.

При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 06.11.2015 р. по 26.02.2019 р. постійно проживала на території Федеративної республіки Німеччини, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про реєстрацію місця проживання позивача від 10.11.2015 р. та про зняття з місця з реєстрації від 21.02.2019 р. з перекладом на українську мову, відповідно до яких ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 10.11.2015 р. зареєстрована за місцем проживання АДРЕСА_2 з датою в`їзду 06.11.2015 р. та 21.02.2019 р. знята з реєстрації місця проживання АДРЕСА_2 з датою виїзду 26.02.2019 р. (а.с.85-88).

Також, вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи копією закордонного паспорта з перекладом на українську мову з відбитками дати від`їзду та прибуття позивача, посвідкою на тимчасове проживання та попереднім тимчасовим дозволом на перебування в країні з перекладом на українську мову. (а.с.60-69).

В судовому засіданні позивач вказав, що під час перебування в період з 06.11.2015 р. по 26.02.2019 р. за кордоном, хоч і не зупинив право на заняття адвокатською діяльністю, однак жодної діяльності, пов`язаної з адвокатською не здійснював, відповідно, доходу від такої діяльності не отримував, доказів, що спростовують вказані твердження представником відповідача до суду не подано.

Отже, судом встановлено, що за відсутності зупинення права на заняття адвокатською діяльністю, в період з 06.11.2015 р. по 26.02.2019 р. позивач не здійснювала адвокатської діяльності та не отримувала доходу від такої діяльності, оскільки не мала усіх визначених законом підстав для здійснення адвокатської діяльності, що свідчить про відсутність обов`язку сплати єдиного внеску у неї, як самозайнятої особи в розумінні законодавства про зайнятість населення.

Доказів того, що позивач здійснював таку діяльність відповідачем до суду не надано, таким чином твердження відповідача є необґрунтованим та безпідставним.

Крім того, згідно з ч.1 ст.10 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платниками, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску, є: особи, які досягли 16-річного віку та не перебувають у трудових відносинах з роботодавцями, визначеними пунктом 1 частини першої статті 4, та не належать до платників єдиного внеску, визначених пунктами 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють в Україні, громадяни України, які працюють або постійно проживають за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

При цьому, відповідно до п.5 ч.1 ст.4 вищезазначеного Закону, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності є платниками єдиного внеску.

Таким чином, оскільки відповідачем не доведено факту провадження адвокатської діяльності позивачем та позивач в період з 06.11.2015 р. по 26.02.2019 р. був в статусі громадянина України, який постійно проживає за межами України, суд приходить до висновку про відсутність обов`язку сплати єдиного внеску у нього як самозайнятої особи за наявності права на добровільну сплату єдиного внеску, передбаченого ч.1 ст.10 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до стаття 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, суд вважає спірну вимогу Головного управління ДФС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 30.11.2018 р. №Ф-140248-17 про сплату заборгованості зі сплати єдиного внеску в розмірі 15818,89 грн. такою, що не відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України та такою, що підлягає скасуванню.

З урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, а отже, підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код 39599198) про визнання протиправною та скасування вимоги - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 30.11.2018 р. №Ф-140248-17 про сплату заборгованості зі сплати єдиного внеску в розмірі 15818,89 грн. (п`ятнадцять тисяч вісімсот вісімнадцять гривень 89 копійок), яка виникла станом на 31.10.2018 р.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код 39599198) суму сплаченого судового збору у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 08 серпня 2019 року.

Суддя Д.А. Волошин