Справа № 640/637/19
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2019-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/637/19 Суддя (судді) першої інстанції: Клочкова Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Земляної Г.В., Мельничука В.П., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 березня 2019 року адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Сістемінжинірінгменеджмент» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сістемінжинірінгменеджмент» (надалі за текстом - «ТОВ «СІМ») звернулось до суду з позовом про визнання протиправними та скасування: податкового повідомлення-рішення № від 27.12.2018 р., яким товариству зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 2 044 580 грн.; податкового повідомлення-рішення № від 27.12.2018 р., яким до позивача застосовано штраф за ненадання до перевірки первинних документів в розмірі 1 020 грн.

На обґрунтування своїх вимог позивач стверджував про помилковість висновків контролюючого органу про фіктивність угод з ТОВ «Орасент».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 березня 2019 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 27.12.2018 р.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову повністю.

Зокрема, скаржник звертає увагу на відсутність сертифікатів або гарантійних листів на поставлену ТОВ «Орсент» продукцію.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач наполягає на законності та обрунтованості судового рішення.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 28.11.2018 р. по 04.12.2018 р. посадовцями Головного управління ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «СІМ» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій з контрагентом-постачальником ТОВ «Орсент» за січень, лютий, березень 2018 р.

Результати перевірки оформлено актом № 1212/26-15-14-04-04/37441935 від 11.12.2018 р.

Згідно цьому акту позивачем порушено ст.ст. 198, 200 Податкового кодексу України (надалі за текстом - «ПК України») внаслідок чого завищено від`ємне значення різниці між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту на 2 044 580 грн. Названим актом також зафіксовано порушення ст.ст. 44, 85 ПК України внаслідок ненадання до перевірки первинних документів.

Такі висновки обгрунтовано наступним.

Відповідно до інформації, що міститься в Єдиному реєстрі податкових накладних ТОВ «СІМ» придбало у ТОВ «Орсент» товари (перетворювач, комплект кисневого обладнання, датчики, редуктори, антени, коробку програмного механізму) на загальну суму 2 044 580 грн. 03 коп.

Зазначені у податкових накладних суми позивач включив до податкового кредиту.

Водночас, жодних підтверджуючих документів ТОВ «СІМ» не надало.

Крім того, ТОВ «Орсент» є фігурантом ряду кримінальних проваджень.

Вважаючи, що наведене свідчить про завищення податкового кредиту, відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення № від 27.12.2018 р., яким ТОВ «СІМ» зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 2 044 580 грн. та податкове повідомлення-рішення № від 27.12.2018 р., яким до позивача застосовано штраф за ненадання до перевірки первинних документів в розмірі 1 020 грн.

Висновок суду попередньої інстанції про правомірність податкового повідомлення-рішення № від 27.12.2018 р. учасниками справи не оспорюється.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно частини 2 статті 9 цього Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до підпунктів 2.1, 2.2 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24 травня 1995 р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

За змістом наведених правових норм податковий кредит для визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операцій, яка є підставою для формування податкового обліку платника.

На підтвердження товарності укладеної угоди позивачем було надано копії: договору купівлі-продажу № 17/11/01 від 09.11.2017 р.; специфікацій; видаткових накладних; товарно-транспортних накладних; рахунків на оплату; податкових накладних; банківських виписок, а також первинних документів на подальшу поставку придбаного товару, як свідчать які свідчать, що зобов`язання за договором між позивачем та його контрагентом виконувались сторонами у повному обсязі.

Таким чином, у ТОВ «СІМ» наявні всі необхідні документи, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського та податкового обліку, для формування податкового кредиту, а аналіз наданих позивачем первинних документів свідчить про дотримання ним спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту по операціям з ТОВ «Орсент».

Сам по собі факт того, що контрагент позивача є фігурантом у кримінальних провадженнях не може бути підставою для позбавлення платника права на податковий кредит.

Так само і відсутність сертифікатів або гарантійних листів не є доказом безтоварності укладеної угоди.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, на формування податкового кредиту.

Однак у справі, що переглядається, податковим органом не доведено існування таких обставин.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 13 серпня 2019 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя Г.В.Земляна

суддя В.П.Мельничук