Справа № 1.380.2019.000059
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2019-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/4822/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довгої О.І.,

суддя Бруновської Н.В.,

суддя Шавеля Р.М.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю:

представника відповідача Катревич Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року (головуючий суддя Гулик А.Г., м.Львів, проголошено 11:07:39) у справі № 1.380.2019.000059 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

08.01.2019 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільнені, невиплату ОСОБА_1 в день виключення зі списків частини 19.06.2018 одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за неотримане речове майно; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 19.06.2018 по 24.10.2018 у сумі 33134,08 грн.

Позов обґрунтовує тим, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) від 21.05.2018 № 127-ос старшину ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас у зв`язку із закінченням строку контракту та наказом цієї ж установи від 19.06.2018 № 157-ос виключено із списків особового складу, усіх видів забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 . На переконання позивача, у відповідності до пунктів 292, 293 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Державній прикордонній службі України», затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115, ст. 116 КЗпП, у період із 25.06.2018 до 25.07.2018 Львівський прикордонний загін зобов`язаний організувати проведення розрахунку за всіма видами забезпечення із ОСОБА_1 , які провести до дня виключення із списків частини. Вважає, що Львівським прикордонним загоном, не доведено до нього наказ про звільнення, не доведено належні до виплати суми у зв`язку із звільненням, і як наслідок не проведено своєчасно розрахунок при звільненні останнього з військової служби, зокрема не виплачено у день виключення із списків частини грошового забезпечення (одноразову грошову допомогу при звільненні), а також грошову компенсацію за неотримане речове майно у зв`язку із звільненням з військової служби.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо не проведення повного розрахунку при звільненні - невиплату ОСОБА_1 в день виключення зі списків частини одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за неотримане речове майно. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) місцезнаходження - АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 20.06.2018 по 24.10.2018 у сумі 32875 (тридцять дві тисячі вісімсот сімдесят п`ять)грн. 22 коп. В задоволенні позовних вимог про стягнення з Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, починаючи з 19.06.2018 в сумі 258,86 грн. відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права зазначив, що компенсація вартості за неотримане речове майно визначена постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178, якою затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно. Стверджує, що в пункті 3 зазначеного Порядку чітко визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби. Зазначає, що відповідно до статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» днем звільнення вважається день виключення із списків військової частини, що не дає підстав для виплати середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок. Разом з тим зазначив, що норми ст. 117 КЗпП України не поширюються на відносини між військовими частинами та військовослужбовцями щодо проходження військової служби та виплати грошового забезпечення Окрім того, вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) є установою, що фінансується з державного бюджету і як розпорядник бюджетних коштів, відповідно до ст. 51 Бюджетного кодексу України може брати бюджетні зобов`язання та провадити видатки лише в межах бюджетних асигнувань, тому відповідач розрахувався з позивачем за всіма видами матеріального та грошового забезпечення по мірі надходження бюджетних коштів. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу. З посиланням на норми чинного законодавства просить у задоволені апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримує вимоги апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Наказом начальника 7 прикордонного загону Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України від 21.05.2018 № 127-ос, відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України» старшину ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас у зв`язку із закінченням строку контракту з 19.06.2018.

Відповідно до наказу Начальника 7 прикордонного Карпатського загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України № 157-ОС «По особовому складу» від 19.06.2018, відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України», виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення старшину ОСОБА_1 , інспектора прикордонного контролю 3-ої категорії водія групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби «Грушів» (тип Б) відділу прикордонної служби «Рава Руська» 1 категорії (тип Б), звільненого в запас на підставі пункту «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу з урахуванням підпункту «ї» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону із застосуванням пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби» від 26.12.2016 №1769ІІІ та підпункту «б» частини 2 статті 26 Закону, з 19.06.2018.

19.06.2018 позивач на ім`я начальника Львівського прикордонного загону подав рапорт про надання вказівки начальнику відділу забезпечення про нарахування грошової компенсації позивачу за неотримане під час проходження військової служби в ДПСУ речове майно особистого користування. У рапорті позивач також виявив бажання отримати грошову компенсацію замість належних йому до видачі предметів речового майна особистого користування. З порядком нарахування та виплати грошової компенсації за неотримане під час служби речове майно позивач ознайомлений. Повідомив, що грошову компенсацію за неотримане речове майно зобов`язався очікувати до моменту надходження коштів на відповідний рахунок прикордонного загону та проведення оплати Державним казначейством. Заперечень чи зауважень не висловив.

19.10.2018 Львівським прикордонним загоном видано наказ № 288-к «Про виплату грошової компенсації за речове майно», яким головному бухгалтеру начальнику фінансово-економічного відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 доручено провести виплату грошової компенсації військовослужбовцям звільненим у запас (відставку) за неотримане під час проходження служби речове майно на підставі довідок-розрахунків про вартість речового майна за списком та у розмірі, в тому числі ОСОБА_1 - 23825,11 грн.

14.07.2018 Львівським прикордонним загоном на картрахунок ОСОБА_1 перераховано заборгованість із виплати одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 42415,56 грн. та 24.10.2018 грошової компенсації за неотримане речове майно при звільненні в сумі 23825,11 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначаються Законом України № 2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 ( Закон України № 2011-ХІІ).

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до ст. 9-1 Закону України №2011-ХІІ продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Умови укладення контрактів з військовослужбовцями, порядок проходження служби та підстави її припинення встановлено Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 за № 1115/2009 (Положення № 1115/2009). Відповідно до п. 293 Положення № 1115/2009 особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України № 178 від 16.03.2016 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно ( Порядок № 178), який визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (грошова компенсація).

Відповідно до пунктів 3-5 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Колегія суддів не погоджується із покликаннями апелянта на те, що Львівський прикордонний загін (військова частина НОМЕР_1 ) є установою, що фінансується з державного бюджету і як розпорядник бюджетних коштів може брати бюджетні зобов`язання та проводити видатки лише в межах бюджетних асигнувань.

Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини № 3744-ІV від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейським судом з прав людини у рішенні від 10.03.2011 (остаточне 10.06.2011) у справі «Сук проти України» (Заява № 10972/05) сформовано позицію, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним (див. рішення у справі «Кечко проти України» (Kechko v. Ukraine), згадане вище, пункт 23). Згідно з позицією Європейського суду у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції зазначає, що затримка Львівським прикордонним загоном виплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно є протиправною.

Щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільнені (невиплата компенсації за речове майно) на користь позивача, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до приписів ст. 116 Кодексу законів про працю України (КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 вказаного Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці. Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати компенсації за неотримане речове майно) не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Це питання врегульовано КЗпП України.

Колегія суддів зазначає, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення зі служби в Державній прикордонній службі України.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 01.03.2018 у справі №806/1899/17 та від 31.05.2018 у справі № 823/1023/16.

Системний аналіз спеціального законодавства та положень КЗпП України з урахуванням правової позиції Верховного Суду свідчить про помилковість доводів апелянта щодо відсутності підстав для застосування до спірних відносин норм КЗпП України.

Колегія суддів приходить до висновку, що оскільки, грошову компенсацію за неотримане речове майно позивачу не виплачено в день його виключення із списків частини 19.06.2018, вказане свідчить про те, що при звільненні відповідач не провів повного розрахунку, а тому відповідно до статті 117 КЗпП України позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08.02.1995, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 20.06.2018 по 24.10.2018 у сумі 32875,22 грн.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.242, 243, 268, 286, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року у справі № 1.380.2019.000059 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 13 серпня 2019 року.