Справа № 440/853/19
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 р.Справа № 440/853/19
Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Чалого І.С. ,

за участю секретаря судового засідання: Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.05.2019 року (суддя Сич С.С.; м. Полтава; повний текст рішення складено 07.06.2019) по справі № 440/853/19

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України

про визнання дій протиправними, стягнення грошового забезпечення та зобов`язання вчинити певні дії,,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 /надалі - позивач; ОСОБА_1 / звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства внутрішніх справ України /надалі - відповідач; МВС України/ про:

- визнання протиправною бездіяльності Міністерства внутрішніх справ України щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 17 листопада 2010 року по теперішній час;

- стягнення з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за весь час його невиплати за період з 17.11.2010 по 06.03.2019 у сумі 754689,62 грн. з урахуванням розміру грошової компенсації у сумі податку з доходів фізичних осіб, утриманого з даного грошового забезпечення;

- зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 07 березня 2019 року по день виключення його зі списків особового складу включно з урахуванням розміру грошової компенсації у сумі податку з доходів фізичних осіб, утриманого з даного грошового забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що наказом по особовому складу по апарату МВС України від 05.11.2010 №1942 о/с прийнято рішення про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України з 16.11.2010 за п. 64 "б" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 №114 в запас "через хворобу" з посади старшого оперуповноваженого відділу боротьби зі злочинами в органах виконавчої влади і управління центрального регіону оперативно-розшукового управління Департаменту Державної служби боротьби з економічною злочинністю МВС України за вислугою років. Відповідач здійснював виплату позивачу грошового забезпечення щомісячно по 16.11.2010 включно, з 17.11.2010 відповідач припинив виплату позивачу грошового забезпечення. Станом на 16.11.2010 ОСОБА_1 здав свої справи за займаною посадою та посвідчення працівника МВС України. Водночас, наказ про виключення позивача зі списків особового складу у зв`язку із звільненням позивача з органів внутрішніх справ не видавався, внаслідок чого ОСОБА_1 вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому грошового забезпечення за період з 17.11.2010 по теперішній час, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України (ідентифікаційний код 00032684, вул. Богомольця, 10, м. Київ, 01024) про визнання дій протиправними, стягнення грошового забезпечення та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.05.2019 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач зазначає, що відповідач протиправно, за відсутності правових підстав та за відсутності факту виключення позивача зі списків особового складу - з 17.11.2010 припинив виплату належного позивачу грошового забезпечення та відмовився відновити порушене право позивача на отримання грошового забезпечення за період з 17.11.2010 до дня виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу включно.

Заперечуючи проти доводів та вимог апеляційної скарги позивача, відповідачем подано відзив в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов`язковою, колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 10.06.1996 по 16.11.2010 проходив службу в органах внутрішніх справи, що підтверджується послужним списком ОСОБА_1 , копія якого наявна у матеріалах справи /а.с. 86-92/.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 05.11.2010 №1942 о/с "По особовому складу" згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України звільнено з органів внутрішніх справ з запас Збройних Сил України за пунктом 64 "б" (через хворобу) підполковника міліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби зі злочинами в органах виконавчої влади і управління центрального регіону оперативно-розшукового управління Департаменту Державної служби боротьби з економічною злочинністю, з 16 листопада 2010 року. Вислуга на день звільнення в календарному обчисленні, для виплати надбавки за вислугу років, для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні складає 21 рік 09 місяців 22 дні, у пільговому та для призначення пенсії - 29 років 00 місяців 10 днів. Підстава: рапорт ОСОБА_1 від 11.06.2010 /а.с. 74/ та свідоцтво про хворобу №529-с, видане військово-лікарською комісією ГУ МВС України в Полтавській області 13.09.2010 /а.с. 26/.

Позивач у позовній заяві пояснив, що станом на 16.11.2010 він здав свої справи за займаною посадою та посвідчення працівника МВС України, що відповідачем не заперечується.

Трудова книжка ОСОБА_1 містить запис про його звільнення з органів внутрішніх справ з 16.11.2010 на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 05.11.2010 №1942 о/с /а.с. 126/.

Судом встановлено, що позивач отримав трудову книжку та військовий квиток, що підтверджується відміткою про отримання та підписом позивача у послужному списку ОСОБА_1 /а.с. 86/.

29.12.2010 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області через МВС України із заявою про призначення пенсії /а.с. 75-76/, яка за поясненнями позивача була йому призначена.

За відомостями трудової книжки ОСОБА_1 останній працював на посаді директора Приватного підприємства "Гром-Кременчук" з 29.07.2011, з 07.09.2011 позивач прийнятий начальником відділу охорони і режиму ПАТ "Кременчукм`ясо", 28.02.2013 ОСОБА_1 звільнено з посади директора Приватного підприємства "Гром-Кременчук", з 06.03.2018 у зв`язку із змінами професій та посад начальник відділу охорони та режиму змінено на начальника відділу ПАТ "Кременчукм`ясо" /а.с. 126-127/.

13.09.2018 позивач звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації /а.с. 33/, у якому просив надати належним чином завірену копію наказу (витягу з наказу) про звільнення з ОВС.

Листом Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України від 18.09.2018 №22/1/2-284зі "Про розгляд запиту" /а.с. 24/ позивачу надіслано витяг з наказу МВС України про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ /а.с. 25/.

02.10.2018 позивач звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації /а.с. 36/, у якому просив надати належним чином завірену копію наказу (рішення, розпорядження тощо), який підтверджує дату та факт виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу у зв`язку зі звільненням з органів внутрішніх справ.

Листом Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України від 05.10.2018 №22/1/2-310зі /а.с. 37/ позивача повідомлено, що звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_1 здійснено в порядку, визначеному Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114. Звернено увагу, що зазначене Положення виключення із списків особового складу не передбачає.

У доповнення до вказаного листа від 05.10.2018 №22/1/2-310зі листом Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України від 21.11.2018 №22/1/2-372зі /а.с. 38/ позивача повідомлено, що наказ про виключення ОСОБА_1 із списків особового складу не видавався, оскільки це не передбачалося законодавством щодо осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

06.11.2018 позивач звернувся до відповідача з заявою /а.с. 39-42/, у якій просив нарахувати та виплатити йому грошове забезпечення за період з 17.11.2010 по теперішній час, здійснювати виплату належного грошового забезпечення включно до дня виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу на підставі наказу МВС України по особовому складу у зв`язку з звільненням з органів внутрішніх справ.

На вказане звернення листом Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України від 11.01.2019 №15/2-Б-981 /а.с. 43/ ОСОБА_1 повідомлено про відсутність підстав для нарахування та виплати грошового забезпечення вже після звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ.

Вважаючи протиправною бездіяльність МВС України щодо невиплати грошового забезпечення за період з 17 листопада 2010 року по теперішній час, позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому також просить стягнути з МВС України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за весь час його невиплати за період з 17.11.2010 по 06.03.2019 у сумі 754689,62 грн. з урахуванням розміру грошової компенсації у сумі податку з доходів фізичних осіб, утриманого з даного грошового забезпечення, та зобов`язати МВС України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 07 березня 2019 року по день виключення його зі списків особового складу включно з урахуванням розміру грошової компенсації у сумі податку з доходів фізичних осіб, утриманого з даного грошового забезпечення.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відносини публічної служби між позивачем та МВС України припинені, підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення після його звільнення з ОВС з 17 жовтня 2010 року по теперішній час немає, а отже відсутня протиправна бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 17 листопада 2010 року по теперішній час.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, з таких підстав.

Пунктом 17 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Станом на час звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ діяв Закон України "Про міліцію".

Основні завдання міліції визначені статтею 2 Закону України "Про міліцію".

Частиною 1 статті 19 Закону України "Про міліцію" визначено, що форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

За приписами статті 2 Закону України "Про оплату праці" до структури заробітної плати входить: основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ регламентовано Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 № 499, який зареєстровано у Міністерстві юстиції України 12.03.2008 №205/14896 /надалі - Інструкція №499/.

Відповідно до пунктів 1.4., 1.5. Інструкції № 499 грошове забезпечення виплачується особам рядового, молодшого, середнього, старшого та вищого начальницького складу, які призначені на штатні посади в апараті Міністерства внутрішніх справ України, головних управліннях, управліннях МВС в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на залізницях, їм підпорядкованих органах, вищих навчальних закладах, науково-дослідних установах, Державній службі охорони при МВС, на підприємствах, в установах, організаціях і підрозділах системи МВС та які навчаються в навчальних закладах системи МВС або зараховані в розпорядження відповідного органу внутрішніх справ. Підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру, наказ ректора вищого навчального закладу про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат тощо.

Згідно з пунктом 1.18. Інструкції №499 при прийнятті на службу до органів внутрішніх справ грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення особі рядового чи начальницького складу виплачується до дня виключення зі списків особового складу включно.

Поняття трудового договору наведено у частині 1 статті 21 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі статтею 16 Закону України "Про міліцію" особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції. Працівники міліції мають єдиний формений одяг, зразки якого затверджуються Кабінетом Міністрів України, що видається безплатно, і відзнаки. Працівникам міліції видається службове посвідчення. Використання спеціальних звань, відзнак, форми одягу і службового посвідчення працівника міліції особою, яка не є працівником міліції, тягне за собою відповідальність за законом.

Частиною 1 статті 18 Закону України "Про міліцію" передбачено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 № 114, на службу в органи внутрішніх справ приймаються на добровільних засадах особи, які досягли 18-річного віку (крім випадків, встановлених законодавством), здатні за особистими якостями, освітою і станом здоров`я виконувати покладені на них обов`язки.

Права, обов`язки і відповідальність осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначені у розділі ІІ цього Положення.

Отже, служба в органах внутрішніх справ полягає у виконанні покладених на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ обов`язків, а грошове забезпечення працівників міліції є винагородою за виконану роботу, форми і розміри якого встановлювалися Кабінетом Міністрів України диференційовано з урахуванням характеру і умов роботи, для стимулювання досягнень високих результатів у службовій діяльності і компенсації фізичних та інтелектуальних затрат працівників міліції з виконання тих завдань, які покладалися на міліцію Законом України "Про міліцію".

Як встановлено судом, наказом Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 05.11.2010 №1942 о/с "По особовому складу" згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України звільнено з органів внутрішніх справ з запас Збройних Сил України за пунктом 64 "б" (через хворобу) підполковника міліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби зі злочинами в органах виконавчої влади і управління центрального регіону оперативно-розшукового управління Департаменту Державної служби боротьби з економічною злочинністю, з 16 листопада 2010 року /а.с. 26/.

Позивач у позовній заяві пояснив, що станом на 16.11.2010 він здав свої справи за займаною посадою та посвідчення працівника МВС України, що відповідачем не заперечується.

Трудова книжка ОСОБА_1 містить запис про його звільнення з органів внутрішніх справ з 16.11.2010 на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 05.11.2010 №1942 о/с /а.с. 126/. Позивач отримав трудову книжку та військовий квиток, що підтверджується відміткою про отримання та підписом позивача у послужному списку ОСОБА_1 /а.с. 86/.

Отже, наказом Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 05.11.2010 №1942 о/с "По особовому складу" встановлено дату звільнення позивача з органів внутрішніх справ з запас Збройних Сил України з 16 листопада 2010 року та після вказаної дати позивач на службу в ОВС не з`являвся, обов`язків за посадою старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби зі злочинами в органах виконавчої влади і управління центрального регіону оперативно-розшукового управління Департаменту Державної служби боротьби з економічною злочинністю або за будь-якою іншою посадою в ОВС не виконував.

29.12.2010 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області через МВС України із заявою про призначення пенсії /а.с. 75-76/, яка за поясненнями позивача була йому призначена.

Крім того, позивач після звільнення з ОВС влаштувався на іншу роботу, що підтверджується відомостями трудової книжки ОСОБА_1 , за змістом яких позивач працював на посаді директора Приватного підприємства "Гром-Кременчук" з 29.07.2011, з 07.09.2011 позивач прийнятий начальником відділу охорони і режиму ПАТ "Кременчукм`ясо", 28.02.2013 ОСОБА_1 звільнено з посади директора Приватного підприємства "Гром-Кременчук", 06.03.2018 у зв`язку із змінами професій та посад начальник відділу охорони та режиму змінено на начальника відділу ПАТ "Кременчукм`ясо" /а.с. 126-127/.

З пояснень позивача судом встановлено, що на час розгляду даної справи він продовжує працювати у ПАТ "Кременчукм`ясо".

З огляду на встановлені у справі обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відносини публічної служби між позивачем та МВС України припинені, підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення після його звільнення з ОВС з 17 жовтня 2010 року по теперішній час немає, а отже у спірних правовідносинах відсутня протиправна бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 17 листопада 2010 року по теперішній час та підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.05.2019 року по справі № 440/853/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) Т.С. Перцова І.С. Чалий
Повний текст постанови складено 12.08.2019 року