Справа № 200/6104/19-а
Суддя: Абдукадирова К.Е.
Дата ухвалення: 2019-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2019 р. Справа№200/6104/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Абдукадирової К.Е., при секретарі судового засідання Синовят Н. С.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача 1: Маслов О.В. за дов., Меланіч В.В. за дов.,

від відповідача 2 : Лещенко М.Ю. за дов.

розглянувши відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНКОПП НОМЕР_1 )

до відповідача 1: Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України (84303, Донецька область, м. Краматорськ, вул.. Олекси Тихого,10 ) (військова частина 1566).

до відповідача 2: ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина № НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 а).

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

16 травня 2019 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України, в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Донецько-Луганського управління Державної прикордонної служби України щодо не проведення нарахування та виплати у період з 01 липня 2015 року по 21 червня 2018 року індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Донецьке-Луганське регіональне управління Державної прикордонної служби України () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01 липня 2015 року по 21 червня 2018 року;

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_3 ) щодо не проведення 21 червня 2018 року остаточного розрахунку при звільненні із військової служби ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 );

- зобов`язати Донецьке-Луганське регіональне управління Державної прикордонної служби України () нарахувати на виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із військової служби за період з 22 червня 2018 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 липня 2015 року по 21 червня 2018 року.

Ухвалою суду від 16 травня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі , призначено підготовче засідання на 28 травня 2019 року.

Ухвалою суду від 28 травня 2019 року відкладено підготовче засідання на 03 липня 2019 року, разом з тим судом залучено до участі у справі в якості другого відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина № НОМЕР_2 ), зобов`язано позивача надати суду належним чином засвідчену копію військового квітка, письмові пояснення щодо місця проходження служби в період з 01 липня 2015 року по 01 лютого 2018 року та з 01 лютого 2018 року по 21 червня 2018 року, також зобов`язано Донецько-Луганське регіональне управління Державної прикордонної служби України надати суду належним чином засвідчену копію наказу №23 ОС від 01 лютого 2018 року, зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина № НОМЕР_2 ) надати суду належним чином засвідчені копії документів на підставі яких створений та діє Донецький прикордонний загін, відзив на адміністративний позов, копії наказів щодо зарахування виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, копію штатного розпису затвердженого директивою №41 ДСК від 14 жовтня 2017 року.

Ухвалою суду від 03 липня 2019 року у зв`язку з клопотанням представника позивача про відкладення розгляду справи, відкладено підготовче провадження на 17 липня 2019 року.

Ухвалою суду від 17 липня 2019 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

Від представника позивача, адвоката Балтака Дмитра Олеговича надійшло клопотання про проведення розгляду справи за відсутності позивача та його представника.

В судове засідання, яке призначено на 07 серпня 2019 року позивач та його представник не з`явились, надіслали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, представники відповідача 1, та відповідача 2 до судового засідання з`явились, надали заперечення проти позову аналогічні викладеним у відзивах на позовну заяву.

Судом 07 серпня 2019 року оголошено перерву до 09 серпня 2019 року з метою надання відповідачем 2 відомостей щодо виплат здійсненних позивачу на день звільнення.

09 серпня 2019 року закінчено підготовче провадження та в цей же день розпочатий розгляд справи по суті.

Позов мотивовано тим, що відповідач протиправно не виплачував позивачу індексацію грошового забезпечення за вищевказаний період, що призвело до неотримання позивачем вказаних коштів. Позивач стверджує, що відповідач порушив принцип належного урядування та позбавив позивача права на отримання цих коштів. Крім того, відповідач не в повній мірі виплатив позивачу грошову допомогу у разі звільнення з військової служби, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 22 червня 2018 року (наступний день за днем звільнення). У зв`язку з вищевикладеними обставинами та наявністю заборгованості відповідача перед позивачем з грошового забезпечення та допомоги при звільненні, відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 липня 2015 року по 21 червня 2018 року.

Донецько-Луганське регіональне управління (військова частина НОМЕР_3 ) (далі Відповідач 1) надав відзив на позовну заяву, в якому свою позицію обґрунтував наступним чином: військова частина НОМЕР_3 не здійснювала позивачу нарахування і виплату у період з 01 липня 2015 року по 21 червня 2018 року індексації грошового забезпечення, зазначене не відповідає дійсності, тому як у військової частини НОМЕР_3 позивач проходив військову службу у період з 01 лютого 2018 року по 21 червня 2018 року, а не з 01 липня 2015 року як зазначає позивач. Тобто період за який позивач просить виплатити йому індексацію з 01 липня 2015 року по 01 лютого 2018 року, коли він фактично не мав жодних правовідносин із військовою частиною НОМЕР_3 , тому як проходив військову службу у іншого суб`єкта владних повноважень (прибув з Східного регіонального управління), який як стверджує позивач не здійснював йому нарахування і виплату індексації. Разом з тим відповідач 1 зазначає, що наказом начальника Донецько-Луганського регіонального управління від 01 лютого 2018 року №23-ОС «По особовому складу ОСОБА_1 було з 01 лютого 2018 року зараховано до списку особового складу та всі види забезпечення, в зв`язку з його прибуттям з Східного регіонального управління для подальшого проходження військової служби до Донецько-Луганського регіонального управління». Наказом начальника Донецько-Луганського регіонального управління від 19 червня 2018 року №155-ос «Про особовому складу» позивача з 21 червня 2018 року було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення Донецько - Луганського регіонального управління, в зв`язку зі звільненням з військової служби. Таким чином між військовою частиною НОМЕР_3 і позивачем мали місце службові правовідносини лише у період з 01 лютого 2018 року по 21 червня 2018 року, до 01 лютого 2018 року правовідносин між позивачем і військовою частиною НОМЕР_3 не існувало.

Також посилається на те, що позивач є військовослужбовцем Донецько-Луганського регіонального управління, тобто у службових правовідносинах він перебував саме з військовою частиною НОМЕР_3 , але відповідно до штатного розпису, визначеного Адміністрацією Держприкордонслужби України Військовослужбовці ОРУ перебувають на фінансовому забезпеченні прикордонних загонах (органах забезпечення) по місцю проходження військової служби (по місцю дислокації). Вказує, що позивач перебував на фінансовому забезпеченні ІНФОРМАЦІЯ_1 (іншої юридичної особи), підтвердженням цього є лист Донецького прикордонного загону від 09 квітня 2019 року №14-3007, який надано позивачем як додаток до позову. В зазначеному листі начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 підтверджує те, що позивач перебував на фінансовому забезпеченні прикордонного загону, і саме ним не було позивачу нараховано і не виплачено індексацію грошового забезпечення. ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_2 ) і Донецько Луганське регіональне управління (військова частина НОМЕР_3 ) є окремими юридичними особами, самостійно здійснюють адміністративно - господарську діяльність, мають окреме майно і фінансування. На підставі вищевикладеного просив суд відмовити в задоволенні позову та просив залучити в якості належного відповідача військову частину НОМЕР_2 .

Як зазначено вище, судом, ухвалою від 28 травня 2019 року залучено в якості другого відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина № НОМЕР_2 ).

ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_2 ) (далі Відповідач 2) позовні вимоги не визнав, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного: Щодо не проведення нарахування та виплати у період з 01 липня 2015 року по 21 червня 2018 року індексації грошового забезпечення, то зазначає що військова частина № НОМЕР_2 є установою, що фінансується з державного бюджету і як розпорядник бюджетних коштів, відповідно до ст. 51 Бюджетного кодексу України може брати бюджетні зобов`язання та провадити видатки лише в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом.

Частини 1,2 ст. 22 Бюджетного кодексу України для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники коштів поділяється на розпорядників коштів нижчого рівня. Бюджетних асигнувань на виплату індексації за вказаний позивачем період, а також по теперішній час до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_2 ) не поступало, що унеможливлювало провести відповідні фінансові розрахунки, відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» з позивачем. Щодо стягнення середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із військової служби. Військовослужбовці правового статусу «працівник» не мають, проходження їх служби врегульовано спеціальним законодавством, тому чинність Кодексу законів про працю України на неї не поширюється, а тому його норми зокрема ст. 117 КЗпП, не можуть поширюватись на відносини між військовими частинами та військовослужбовцями з приводу питань, які випливають з відносин проходження військової служби. Разом з тим, зазначає, що позивач весь час несення служби фінансувався саме ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_2 ). За таких обставин просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, судом встановлено наступне:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) проходив військову службу за контрактом.

Наказом Начальника Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України від 19 червня 2018 року №155-ОС виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення майора ОСОБА_1 (П-005629), офіцера (оперуповноваженого) другого сектору міжрайонного оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації н.п. Маріуполь) оперативно-розшукового управління, з 21 червня 2018 року, звільненого з військової служби в запас наказом начальника Донецько-Луганського регіонального управління 21 травня 2018 року №123-ОС за пунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) частини 6 статті 26, з урахуванням підпункту «ї» (які в особливий період (крім проведення мобілізації та ведення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, крім випадків підпункту «б» частини другої статті 26 Закону.

Вислуга років станом на 21 червня 2018 року становить:

Календарна: 13 років 10 місяців 23 дні;

Пільгова: 09 років 09 місяців 13 днів;

Всього: 23 роки 08 місяців 06 днів.

Зараховано на службу у військовому оперативному резерві першої черги на посаду офіцера (оперуповноваженого) міжрайонного оперативно-розшукового відділу оперативно-розшукового управління. Остаточною датою закінчення проходження військової служби визначено 21 червня 2018 року. Направлено майора ОСОБА_1 на військовий облік до Маріупольського об`єднаного міського комісаріату в Донецькій області (а. с. 14)

25 березня 2019 року за вих. №505 адвокат позивача ОСОБА_2 звертався до начальника Донецького прикордонного загону із запитом, в яких просив повідомити чи нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з 01 липня 2015 року по 21 червня 2018 року (а.с. 15)

09 квітня 2019 року за вих. №14/3007 Донецько-Луганське регіональне управління Державної прикордонної служби (військова частина НОМЕР_2 ) надало відповідь, зі змісту якої вбачається, що нарахування та виплата індексації грошового забезпечення позивача у період з 2015-2018 р.р. не здійснювалась, оскільки в кошторисних призначеннях видатки на виплату індексації не передбачені (а.с. 16).

20 квітня 2019 року представником позивача був направлений інформаційний запит до Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо надання відповіді причин припинення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України починаючи із 01 липня 2015 року (а.с 17).

06 липня 2019 року за вих. 311/300-Б Адміністрацією Держприкордонслужби надана відповідь, що розпоряджень (роз`яснень) щодо призупинення та/або невиплати індексації військовослужбовцям та працівникам упродовж вказаного періоду не видавалось. За даними бухгалтерського обліку, станом на 01 січня та 01 липня 2018 року заборгованості з виплати індексації немає. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, передбачених на відповідний рік (а.с.18).

Надаючи оцінку встановленим обставинам, суд зазначає, що статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 21 Конституції визначено, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Статтею 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Статтею 23 Загальної Декларації з прав людини,прийнятої і проголошеної резолюцією 217 (ІІІ) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Кожна людина, без будь-якої дискримінації має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення.

Частинами 1-3 статті 9 Закону України від 20.12.1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

У відповідності до статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року №1282-ХІІ . індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їхніх сімей і пенсій, які індексуються відповідно до закону за цими видами страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі Порядок №1078), згідно з п. 2 якого індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців.

Пунктом 6 вказаного Порядку передбачено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форм власності та виду юридичної особи. Разом з тим Положеннями статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року № 2017- ІІІ визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється під підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій.

Відповідно до статті 19 вищевказаного Закону України державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності.

Суд враховує, що вищевказаними нормативними актами визначено джерело коштів на проведення індексації. Виплата індексації не ставиться у залежність від надходження коштів до власника підприємств, установи, організації.

Враховуючи вищевикладене, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як вбачається з відповіді на адвокатський запит, та з відзиву на позов суд встановив, що єдиною підставою для невиплати позивачу індексації грошового забезпечення стало неналежне фінансування відповідача 2-Донецького прикордонного загону (Військова частина №9937.

Однак, відсутність на рахунках коштів для виплати індексації грошового забезпечення не є належним доказом неможливості здійснення вказаних виплат (доказом наявності поважних причин не проведення розрахунку). Відповідачем 2 не надано суду належних та допустимих доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого відбувається фінансування, кошти на індексацію грошового забезпечення відсутні.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» зазначив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Таким чином реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, яка викладена в постанові Верховного суду від 12 грудня 2018 року у справі №825/874/17.

Разом з тим, Конституційний суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій, соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного суду України від 06 липня 1999 №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 22 березня 2002 №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У вищезазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Отже, що вказані відповідачем 2 обставини не позбавляють його обов`язку провести індексацію грошового забезпечення позивача у встановленому законом порядку.

Відсутність законодавчого механізму для нарахування та виплати індексації за періоди, в яких була відсутня фінансова можливість такої виплати, не є підставою для позбавлення особи права на отримання коштів (мирне володіння його майном), виплата яких передбачена законом.

Крім того, суд зазначає, що згідно з постановою КМУ від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб» затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців, внаслідок чого змінилося грошове забезпечення всіх категорій службовців.

Відповідно до пункту 5 Порядку №1078 у місяці, в якому відбувається підвищення посадових окладів, значення споживчих цін приймається за 1 або 100%. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення посадових окладів.

Таким чином за період з березня 2018 року по вересень 2018 року нарахування індексації не відбувалося правомірно.

Враховуючи те, що судом встановлено, та підтверджено поясненнями відповідача 2 , що фінансові виплати за спірний період були здійснені відповідачем 2, то вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності щодо не проведення нарахування та виплати у період з 01 липня 2015 року по 21 червня 2018 року індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 та зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01 липня 2015 року по 21 червня 2018 року стосуються відповідача 2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) та підлягають задоволенню.

Щодо вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо не проведення 21 червня 2018 року остаточного розрахунку при звільненні із військової служби ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та зобов`язання нарахувати на виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із військової служби за період з 22 червня 2018 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 липня 2015 року по 21 липня 2018 року, суд зазначає наступне:

21 травня 2018 р. на підставі наказу начальника Донецько-Луганського регіо нального управління Державної прикордонної служби України № 123-ос „По осо бовому складу майора ОСОБА_1 (П-005629) офіцера (опе- руповноваженого) другого сектору міжрайонного оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації н.п. Маріуполь) оперативно-розшукового управління звільнено з військової служби у запас за статтею 26 частиною 6 пунктом „а Закону України „Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 р.

Згідно наказу тво начальника Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України № 155-ос „По особовому складу від 19 червня 2018 р. даний військовослужбовець був виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_3 , знятий зі всіх видів забезпечення, в тому рахунку і грошового та зарахований до військового оперативного резерву першої черги.

Пунктом 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 р. № 1115/2009 передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день зві льнення матеріального та грошового забезпеченням.

Змістом частини 2 статті 24 Законом України „Про військовий обов`язок і вій ськову службу від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ передбачено, що закінченням прохо дження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем 2 надана довідка щодо розрахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якої вбачається, що позивачу своєчасно були нараховані та виплачені всі виплати.

Щодо нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки індексації грошового забезпечення, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України зазначається, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належної звільненому працівникові заробітної плати у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, суд зазначає, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно - правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100).

Пунктом першим Порядку №100 визначено, що цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: надання працівникам щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати їм компенсації за невикористані відпустки; виконання працівниками державних і громадських обов`язків у робочий час; переведення працівників на іншу легшу нижчеоплачувану роботу за станом здоров`я; переведення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, на іншу легшу роботу; надання жінкам додаткових перерв для годування дитини; виплати вихідної допомоги; службових відряджень; вимушеного прогулу; направлення працівників на обстеження до медичних закладів; звільнення працівників-донорів від роботи; залучення працівників до виконання військових обов`язків; тимчасового переведення працівника у разі виробничої потреби на іншу нижчеоплачувану роботу; інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Суд зазначає, що невиплата індексації грошового забезпечення не є правовою підставою для проведення виплати середнього заробітку в розумінні Порядку №100.

Позивачем у позовній заяві не зазначено, а матеріали справи не містять доказів щодо наявності інших правових підстав для виплати позивачу середнього заробітку, передбачених Порядком №100.

Поняття «заробітна плата (грошове забезпечення)» та «середній заробіток за час затримки» не є тотожними, а тому при розрахунку середнього заробітку за час затримки виплати грошового забезпечення не підлягає включенню індексація, оскільки така проводиться тільки з виплат, які законодавчо визначені як об`єкти виплат, що підлягають індексації згідно вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Крім того, суд зазначає, що позивач був звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу. Враховуючи правомірність звільнення позивача та відсутність його поновлення на посаді, своєчасність виплати грошового забезпечення, доводи позивача в частині виплати середнього заробітку за час затримки виплати індексації є безпідставними, а позовні вимоги, в цій частині не підлягають задоволенню.

Посилання позивача на постанову Верховного суду від 06.06.2018р. у справі №803/1105/16 (провадження №К/9901/11863/18) суд оцінює критично, оскільки предметом спору у даній справі є інші правовідносини, ніж у даній. При цьому суд не заперечує посилання позивача на тезу, зазначену у вказаній постанові про пріоритетність норм спеціального законодавства та застосування трудового законодавства у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають стягненню, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 2-17, 19, 20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124,125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229,230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНКОПП НОМЕР_1 ) до Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України (84303, Донецька область, м. Краматорськ, вул.. Олекси Тихого,10 ) (військова частина НОМЕР_3 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина № НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 - а) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина № НОМЕР_2 ) щодо не проведення нарахування та виплати у період з 01 липня 2015 року по 21 червня 2018 року індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 .

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01 липня 2015 року по 21 червня 2018 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені та підписані в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 09 серпня 2019 року. Повний текст рішення виготовлено та підписано 09 серпня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.Е. Абдукадирова