Справа № 640/12660/19
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2019-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

26 липня 2019 року м. Київ № 640/12660/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Бояринцева М.А., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали

за позовом ОСОБА_1
до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Морозова Геннадія Вікторовича, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України
про скасування державної реєстрації
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ) та про скасування реєстраційного номера об"єкту нерухомого майна 389 та скасування запису про право власності 24828814 від 14.02.2018.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що реєстрація права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ) за ОСОБА_2 з відкриттям нового розділу (реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна № 389) є протиправною з тих підстав, що державним реєстратором 05.03.2013 відкрито розділ за реєстраційним номером об"єкта нерухомого майна №0.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Абзацом 3 пункту 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у цьому Кодексі термін публічно - правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Під суб`єктом владних повноважень розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною першою статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено справи у публічно - правових спорах, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Так, згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно - правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Разом з тим суд звертає увагу, що законодавцем також врегульоване питання, коли у спорах між фізичною особою та суб`єктом владних повноважень не поширюється юрисдикція адміністративного суду, а саме: частиною третьою статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про визнання дій приватного нотаріусу, як державного реєстратора, лише у випадку, якщо такі позовні вимоги не є похідними від вимог у приватно-правовому спорі.

Разом з тим, як вбачається з позовної заяви, позивач в позовній заяві, як на підставу для скасування реєстраційних дій, посилається на порушення її права як співвласника нерухомого майна.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами, випливають виключно із приватно-правових відносин щодо наявності права власності на житловий будинок, а позовні вимоги про скасування реєстраційних дій є похідними від вимог у приватно - правовому спорі.

Таким чином, спір у справі виник між фізичною особою та суб`єктом владних повноважень поза межами публічно-правових правовідносин, а отже віднесений до юрисдикції загального суду.

Крім того, незважаючи на те, що ОСОБА_1 не заявлено вимог щодо визнання свого права на житловий будинок, питання правомірності документів, на підставі яких відбулись реєстраційні дії, обов`язково стане перед судом, який буде вирішувати цей спір.

При цьому, в межах позову позивачем заявлено вимоги саме щодо скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 . Вимог щодо протиправності дій, бездіяльності чи рішень державного реєстратора позивачем не заявлено.

Разом з тим, частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що фраза «судом встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

З аналізу наведених вище норм слідує, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від основного принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, а суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини 1 статті 6 вищезгаданої Конвенції.

З урахуванням наведеного та враховуючи зміст заявлених позовних вимог, суд зазначає, що даний спір не підлягає розгляду адміністративним судом та віднесений до юрисдикції загального суду за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

На підставі вищенаведеного, ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 КАС України.

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя М.А. Бояринцева