Справа № 2а/2570/2735/12
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2019-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

08 серпня 2019 року

Київ

справа №2а/2570/2735/12

адміністративне провадження №К/9901/883/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

за участю секретаря судового засідання Лопушенко О.В.,

представника позивача Чернікової О.С. ,

представника відповідача Полегешко Л.А.

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу Прилуцької об`єднаної державної податкової інспекції Чернігівської області Державної податкової служби на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду у складі судді Тихоненко О.М. від 10 вересня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Сорочко Є.О., суддів Горбань Н.І., Межевич М.В. від 24 січня 2013 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуцький нафто налив» до Прилуцької об`єднаної державної податкової інспекції Чернігівської області Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Прилуцький нафтоналив» (далі - позивач, Товариство) звернулось до суду з позовом до Прилуцької об`єднаної державної податкової інспекції Чернігівської області Державної податкової служби (далі - відповідач, Інспекція), в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просило: скасувати податкові повідомлення-рішення від 31 серпня 2012 року №/252, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов`язань наступних періодів) з податку на додану вартість (далі - ПДВ) у розмірі 1664151,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 37558,75 грн., №/253, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 3661593,75 грн. (основний платіж 3200738,00 грн. та штрафні (фінансові) санкції - 460855,75 грн.), №/251, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ у розмірі 2087769,50 грн. (основний платіж 2051432,00 грн. та штрафні (фінансові) санкції - 36337,50 грн.); скасувати податкове повідомлення - рішення від 27 червня 2012 року №/153, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 5302845,00 грн.

Предметом перевірки судів у цій справі були рішення податкового органу щодо правильності визначення грошових зобов`язань зі сплати податку на прибуток та ПДВ за наслідками господарської діяльності Товариства з Приватним підприємством «Агротемп» (далі - ПП «Агротемп»), Приватним підприємством «Грат» (далі - ПП «Грат»), Приватним підприємством «Ромтрансоіл» (далі - ПП «Ромтрансоіл»), Приватним підприємством «ОВД-Трейд» (далі - ПП «ОВД-Трейд»), Приватним підприємством «Одісея-НБ» (далі - ПП «Одісея-НБ») та Приватним підприємством «Хармарт» (далі - ПП «Хармарт») у період з 01 липня 2010 року по 30 вересня 2011 року.

Товариство не погодилось із рішеннями Інспекції і послалося на необґрунтованість висновків акту перевірки, на підставі якого прийняті оскаржені податкові повідомлення-рішення.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2012 року позов задоволено повністю; скасовано оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Рішення суду обґрунтовано тим, що операції між позивачем та його контрагентами (ПП «Агротемп», ПП «Грат», ПП «Ромтрансоіл», ПП «ОВД-Трейд», ПП «Одісея-НБ» та ПП «Хармарт») щодо поставки останніми нафтопродуктів є реальними, факт їх вчинення та наявність ділової мети підтверджується належними доказами, а відтак позивач правомірно включив до складу податкового кредиту суми ПДВ та зменшив оподатковуваний дохід на суму валових витрат за результатами таких операцій. Також суд дійшов висновку, що при формуванні об`єкта оподаткування за другий квартал 2011 року та наступні за ним періоди враховується від`ємне значення об`єкта оподаткування, отримане за перший квартал 2011 року з урахуванням від`ємного значення, що увійшло до його складу з попередніх періодів, а тому Інспекція обмежила позивачу витрати, що мають бути враховані у складі валових витрат за відповідні періоди 2011 року, без дотримання вимог пункту 3 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 24 січня 2013 року постанову суду першої інстанції залишив без змін.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Інспекція подала касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України, в якій просила їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У доводах касаційної скарги по суті порушує питання щодо неправильного застосування судами норм податкового і пов`язаного з ним законодавства, що регулюють підстави, умови, порядок, правильність і обґрунтованість обчислення, відображення і сплату сум податкових зобов`язань з податку на прибуток і ПДВ. Зазначає про непідтвердження платником податку товарності господарських операцій по поставці нафтопродуктів належними і допустимими доказами (первинними документами), а також залишення судами поза увагою отриманої за результатами здійснення податкового контролю контрагентів позивача інформації, яка свідчить про неможливість реального здійснення ними фінансово-господарських операцій та ведення господарської діяльності у порядку, передбаченому законодавством.

Письмових заперечень на касаційну скаргу не надходило.

В подальшому справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Справу призначено до касаційного розгляду в судовому засіданні на 08 серпня 2019 року.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав касаційну скаргу, просив їі задовольнити. Представник позивача заперечив проти задоволення касаційної скарги, посилаючись на її необґрунтованість, просив відмовити у її задоволенні.

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про таке.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що Інспекцією проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2010 року по 30 вересня 2011 року, за результатами якої складено акт перевірки від 08 червня 2012 року №333/22-31758032, у якому встановлено: заниження Товариством податку на прибуток на загальну суму 3200738,00 грн., в тому числі за 4 квартал 2010 року на суму 1481797,00 грн., за 1 квартал 2011 року на суму 361626,00 грн., та за 2-3 квартали 2011 року на суму 1357315,00 грн.; завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток на загальну суму 5302845,00 грн., в тому числі 2-3 квартали 2011 року; завищення ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню, на загальну суму 1664151,00 грн., в тому числі за грудень 2010 року в сумі 150235,00 грн., січень 2011 року в сумі 1035203,00 грн., лютий 2011 року в сумі 478713,00 грн.; заниження зобов`язань з ПДВ на загальну суму 2051432,00 грн., в тому числі за січень 2011 року в сумі 493724,00 грн., лютий 2011 року в сумі 771454,00 грн., березень 2011 року в сумі 221390,00 грн., червень 2011 року в сумі 419518,00 грн., серпень 2011 року в сумі 105426,00 грн., вересень 2011 року в сумі 39920,00 грн.; завищення від`ємного значення різниці між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту в розмірі 1655204,00 грн., в тому числі за грудень 2010 року в сумі 1035203,00 грн., січень 2011 року в сумі 478713,00 грн., лютий 2011 року в сумі 141288,00 грн.

У акті перевірки Інспекція дійшла висновку про неправомірне формування позивачем валових витрат та податкового кредиту з ПДВ за операціями із ПП «Агротемп», ПП «Грат», ПП «Ромтрансоіл», ПП «ОВД-Трейд», ПП «Одісея-НБ» та ПП «Хармарт» щодо придбання нафти сирої, газового конденсату, кубового залишку, мазуту.

На обґрунтування цього контролюючий орган посилався на наступні обставини.

На адресу Прилуцької ОДПІ від Роменської МДПІ Сумської області надішло ряд актів перевірок ПП «Агротемп» за період з квітня по травень 2011 року, згідно яких визнано нікчемність правочинів. Відсутність у ПП «Агротемп» адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань по поставці нафтопродуктів та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань свідчить про те, що правочини між позивачем та ПП «Агротемп» здійснено без мети настання реальних наслідків.

Також протягом липня 2010 року - березня 2011 року постачальником нафтопродуктів позивача було ПП «Грат». Згідно актів перевірок ПП «Грат» Роменською МДПІ Сумської області встановлено, що у підприємства відсутні необхідні умови для ведення господарської діяльності, відсутні основні фонди, технічний персонал, виробничі активи, складські приміщення, транспортні засоби. За результатами актів перевірок встановлені порушення норм Цивільного кодексу України в частині недодержання його вимог в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними.

Крім того протягом травня - вересня 2011 року постачальником нафтопродуктів позивача було ПП «Ромтрансоіл». Згідно довідки Роменської МДПІ Сумської області від 17 лютого 2012 року №30/2305/374430787 про результати проведення зустрічної звірки ПП «Ромтрансоіл» щодо документального підтвердження господарських відносин з ПП «ОВД-Трейд», операції з поставки нафтопродуктів до позивача від ПП «Ромтрансоіл» не містять у суті своїй розумних економічних або інших причин (ділової мети) систематичного (протягом місяця) придбання та продажу товарів та не спричиняють реального настання правових наслідків.

В липні 2011 року ПП «ОВД Трейд» був постачальником нафтопродуктів позивача. Відповідно до акту перевірки ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ПП «ОВД Трейд» від 22 вересня 2011 року №536/2305 визнано нікчемність правочину. Вищезазначеною перевіркою ПП «ОВД-Трейд» встановлено відсутність факту реального вчинення господарських операцій за липень 2011 року, в тому числі щодо позивача. Операції з поставки нафтопродуктів позивачу від ПП «ОВД-Трейд» не містять розумних економічних або інших причин (ділової мети) систематичного (протягом місяця) придбання та продажу товарів та не спричиняють реального настання правових наслідків.

В серпні 2011 року ПП «Одісея - НБ» був постачальником нафти позивача. Згідно матеріалів перевірки Роменської ОДПІ Сумської області відносно «Одісея - НБ» визнано нікчемність правочину. У ПП «Одісея-НБ» відсутній об`єкт оподаткування та база оподаткування при оформленні реалізації товарів, отриманих від постачальника ТОВ «Арісто Авто», не виконані вимоги ПК України. Враховуючи дані цієї довідки, операції з поставки нафтопродуктів позивачу від ПП «Одісея - НБ» не містять розумних економічних або інших причин (ділової мети) систематичного (протягом місяця) придбання та продажу товарів та не спричиняють реального настання правових наслідків.

Протягом серпня - вересня 2011 року ПП «Хармарт» був постачальником нафти позивача. Згідно акту перевірки Індустріальної МДПІ м . Харкова Харківської області ДПС від 30 листопада 2011 року №3615/23-212/34018183 ПП «Хармарт» встановлено нікчемність правочину. За висновками вищезазначеного акту перевірки ПП «Хармарт» проводило діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов`язаних з наданням податкової вигоди третім особам, внаслідок чого у останнього встановлено відсутність об`єктів оподаткування по операціях з придбання та продажу товарів (робіт, послуг) підприємствам - покупцям та постачальників за період з травня по жовтень 2011 року. Також, встановлено відсутність факту реального вчинення господарських операцій з ПП «Хармарт», зокрема з покупцем - позивачем.

На підставі висновків акту перевірки та результатів адміністративного оскарження відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення, які є предметом розгляду у цій справі.

В аспекті заявлених вимог, з огляду на фактичні обставини, установлені судами, Верховний Суд виходить з наступного.

Правовідносини з приводу формування платником податку валових витрат у період до 01 квітня 2011 року регулювалися Законом України від 28 грудня 1994 року №334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (який був чинний на час виникнення спірних відносин; далі - Закон №334/94-ВР).

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону №334/94-ВР валові витрати виробництва та обігу, це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 цього ж Закону встановлено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв`язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Відповідно до підпункту 11.2.1 пункту 11.2 статті 11 Закону №334/94-ВР датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку; або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

За правилами абзацу 4 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону №334/94-ВР не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

З 01 квітня 2011 року спірні правовідносини з приводу формування позивачем валових витрат почали регулюватися положеннями ПК України, підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 якого (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) визначає витрати як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України встановлює, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Щодо ж до правовідносин з приводу формування платником податку податкового кредиту у період до 01 січня 2011 року, останні регулювалися Законом України від 03 квітня 1997 року №168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (який був чинний на час виникнення спірних відносин; далі - Закон №168/97-ВР).

Об`єктом оподаткування ПДВ відповідно до підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 Закону №168/97-ВР є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце поставки яких знаходиться на митній території України.

Підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 цього Закону передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 7.5 статті 7 Закону №168/97-ВР датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

За змістом підпунктів 7.2.3, 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону №168/97-ВР податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов`язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Разом з тим, підпунктом 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 вказаного Закону встановлено, що у разі якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв`язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно ж з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України (який набрав чинності з 01 січня 2011 року) податковий кредит - це сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (підпункт «а»)

Пункт 198.3 статті 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У відповідності до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За визначенням статті 1 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996-ХІV) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

У відповідності до статті 1 Закону №996-XIV господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Отже правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод (витрат та податкового кредиту) виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод.

У справі, яка розглядається, судами встановлено, що позивачем (покупець) укладено наступні договори: 09 серпня 2011 року з ПП «Хармат» (продавець), 22 серпня 2011 року з ПП «Одісея-НБ» (продавець), 16 липня 2011 року з ПП «ОВД-Трейд» (продавець), 01 лютого 2010 року з ПП «Агротемп» (продавець), 29 липня 2010 року з ПП «Грат» (продавець) про постачання нафтопродуктів, відповідно до яких постачальники зобов`язуються передати у власність покупця, а покупець прийняти нафтопродукти (мазут, нафту, конденсат газовий, пічне паливо, важкий залишок, важкий кубовий залишок). Одиниця виміру - метрична тонна. Кількість товару - згідно заявок покупця. Ціни на кожну партію товару обумовлюються продавцем та покупцем, а підтверджуються виставленими рахунками-фактурами.

Виконання договорів, як зазначено судами, підтверджується належними чином оформленими податковими накладними, рахунками, накладними, товарно-транспортними накладними, актами прийому нафтопродуктів по кількості, паспортами якості нафти, розрахунками коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних, журналами-ордерами і відомостями по рахунку та виписками по особовому рахунку, які містяться в матеріалах справи.

На підтвердження подальшої реалізації позивачем придбаного за вказаними договорами товарів до матеріалів справи залучено податкові та видаткові накладні, акти прийому-передачі нафти, накладні на перевезення товару, відомості вагонів, розрахунки коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних, рахунки-фактури, квитанції про приймання вантажу, договори поставки, паспорти якості нафти, розрахунки коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних, журнали-ордери і відомості по рахунку, виписки по особовому рахунку.

За висновком судів первинні документи, складені між позивачем та контрагентами, містять всі необхідні реквізити, відповідають вимогам Закону №996-XIV, тобто є первинними документами у розумінні цього Закону.

Встановлено, що виписані контрагентами податкові накладні містять усі обов`язкові реквізити й на момент їх складення контрагенти позивача були зареєстровані у якості юридичних осіб та платників ПДВ.

На підставі зазначених обставин та наведених доказів, оцінка яким була надана з дотриманням норм процесуального законодавства, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що господарські операції між позивачем та ПП «Агротемп», ПП «Грат», ПП «Ромтрансоіл», ПП «ОВД-Трейд», ПП «Одісея-НБ» та ПП «Хармарт» документально підтверджені та фактично здійснені з метою використання в оподатковуваних операціях; відповідачем же - суб`єктом владних повноважень, на якого положеннями частини 2 статті 71 КАС України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваних рішень) покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, в ході розгляду справи не доведено обставин, які б свідчили про порушення позивачем податкового законодавства та наявність яких би призводила до невизнання права позивача на формування відповідних сум податкового кредиту з ПДВ та валових витрат.

Не надано й доказів невідповідності господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, їх збитковості тощо, які б окремо або в сукупності свідчили, що вчинення таких операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру); недостатності у контрагентів трудових та інших ресурсів, які були їм необхідні, однак відсутні.

При цьому судами правильно зауважено, що Інспекцією не доведено обставин, які б відповідно до конкретних норм Цивільного кодексу України свідчили про нікчемність правочинів, укладених між позивачем та його контрагентами, й до того ж, такі доводи контролюючого органу спростовуються: рішенням Господарського суду Чернігівської області від 17 травня 2011 року (набрало законної сили 30 травня 2011 року) у справі за позовом ПП «Агротемп» до позивача про стягнення коштів, у якому встановлено, що договір постачання нафтопродуктів від 01 лютого 2010 року №01/02 є укладеним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства; рішенням Господарського суду Чернігівської області від 12 травня 2011 року (набрало законної сили 24 травня 2011 року) у справі за позовом ПП «Грат» до позивача про стягнення коштів, у якому встановлено, що договір постачання нафтопродуктів від 29 липня 2010 року №29/07 є укладеним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства; рішенням Господарського суду Чернігівської області від 03 липня 2012 року (набрало законної сили 17 липня 2011 року) у справі за позовом ПП «Ромтрансоіл» до позивача про стягнення коштів, у якому встановлено, що сторонами за договором постачання нафтопродуктів від 12 травня 2011 року №2 виконано всі обов`язки, покладені на них договором, у договорі передбачені всі істотні вимоги, які вимагаються законодавством; рішенням Господарського суду Чернігівської області від 04 липня 2012 року (набрало законної сили 17 липня 2011 року) у справі за позовом ПП «Одісея-НБ» до позивача про стягнення коштів, у якому встановлено, що при укладанні договору поставки нафтопродуктів від 22 серпня 2011 року №8 сторонами погоджено всі необхідні істотні умови, а отже договір є чинним і відповідає вимогам чинного законодавства.

Загалом, як встановлено судами в ході розгляду справи, позиція податкового органу про порушення позивачем податкового законодавства по суті ґрунтується на інформації, отриманій за результатами здійснення податкового контролю по взаємовідносинам контрагентів позивача із іншими особами, та без будь-яких фактів фіксації порушення робиться висновок про нереальність господарських операцій позивача із ПП «Агротемп», ПП «Грат», ПП «Ромтрансоіл», ПП «ОВД-Трейд», ПП «Одісея-НБ» та ПП «Хармарт». Разом з тим, правовідносини контрагентів із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть свідчити про нереальність господарських взаємовідносин платника податку.

За відсутності в матеріалах справи будь-яких доказів, які б свідчили, що господарські операції позивача із вказаними контрагентами були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди, обізнаності платника щодо протиправного характеру діяльності підприємств у ланцюгах постачання, прямої чи опосередкованої причетності до такої протиправної діяльності, наявності недоліків у первинних документах тощо, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про незаконність оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, підставою для прийняття яких стали лише припущення контролюючого органу та недоведені обставини.

Доводи ж касаційної скарги не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в акті перевірки, запереченні на позовну заяву та з урахуванням яких суди вже надавали оцінку встановленим обставинам справи, й по суті зводяться лише до їх переоцінки.

За правилами статті 341 КАС України (в редакції, чинній на момент ухвалення даної постанови) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій прийняли рішення за правильного застосування норм матеріального права і з дотриманням процесуальних норм. Відтак підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 355, 359 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Прилуцької об`єднаної державної податкової інспекції Чернігівської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2013 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник

І.А. Васильєва

В.П. Юрченко ,

Судді Верховного Суду