Справа № 810/5050/18
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/5050/18 Головуючий у І інстанції Кушнова А.О.
Суддя-доповідач Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.,

при секретарі: Андрієнко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: Фастівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: Фастівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області, та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив:

- визнати неправомірними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 у відмові видати ОСОБА_1 довідку про грошове забезпечення на роботах в зоні відчуження в період з 20 червня 1986 року по 23 червня 1986 року без урахування нарахування та виплати додатково коштів: за одноразову винагороду в сумі 500,00 крб. за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання; премію за роботу в зоні відчуження в розмірі 400,00 крб.; добові в сумі 14,00 крб.; за харчування 11,40 крб.;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 суму за роботу в зоні відчуження в період з 20 червня 1986 року по 23 червня 1986 року, а саме: одноразову винагороду в сумі 500,00 крб. за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання; премію за роботу в зоні відчуження в розмірі 400,00 крб.; добові в сумі 14,00 крб.; за харчування 11,40 крб.;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 видати ОСОБА_1 нову довідку про грошове забезпечення з урахуванням виплат, а саме: одноразову винагороду в сумі 500,00 крб. за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання; премію за роботу в зоні відчуження в розмірі 400,00 крб.; добові в сумі 14,00 крб.; за харчування 11,40 крб.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови видати ОСОБА_1 довідку про грошове забезпечення за роботу в зоні відчуження у період з 20 червня 1986 року по 23 червня 1986 року з урахуванням одноразової винагороди у розмірі 500,00 крб., премії у розмірі 400,00 крб., добових у сумі 14,00 крб. та коштів на харчування у сумі 11,40 крб.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену суму грошового забезпечення за роботу у зоні відчуження з 20 червня 1986 року по 23 червня 1986 року в сумі 925,40 крб. (дев`ятсот двадцять п`ять крб. 40 коп.), а саме одноразову винагороду у розмірі 500,00 крб. (п`ятсот крб. 00 коп.), премію у розмірі 400,00 крб. (чотириста крб. 00 коп.), добові у сумі 14,00 крб. (чотирнадцять крб. 00 коп.) та кошти на харчування у сумі 11,40 крб. (одинадцять крб. 40 коп.).

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 видати ОСОБА_1 нову довідку встановленого зразка про грошове забезпечення за період з 20 червня 1986 року по 23 червня 1986 року за роботу у зоні відчуження з урахуванням таких виплат: одноразової винагороди у розмірі 500,00 крб., премії у розмірі 400,00 крб., добових у сумі 14,00 крб. та коштів на харчування у сумі 11,40 крб. для подачі до Фастівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області для здійснення перерахунку пенсії.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням Київський обласний військовий комісаріат подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Позивачем не подано відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Фастівським МРВ ГУМВС України в Київській області 03.08.1996 року (а.с. 12).

На момент аварії на Чорнобильській АЕС 26.04.1986 року Позивач проходив службу на посаді виконавця Фастівського об`єднаного міського військового комісаріату Київської області у званні старшого прапорщика, що підтверджується відомостями послужного списку ОСОБА_1 (а.с. 14-16).

Відповідно до маршрутного листа № 88, виданого Інститутом проблем безпеки атомних електростанцій Національної академії наук України 05.04.2012 року, Позивач приймаючи участь в заходах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у період з 20.05.1986 року по 23.05.1986 року знаходився на об`єкті "Укриття" Чорнобильської АЕС (а.с. 18).

Відповідно до довідок № 86 про отриману дозу зовнішнього гамма-опромінення та № 87 про підтвердження робіт на об`єкті "Укриття" ЧАЕС, виданих Інститутом проблем безпеки атомних електростанцій Національної академії наук України 05.04.2012 року, Позивач приймав участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в складі комплексної експедиції ім. І.В. Курчатова у період з 20.05.1986 року по 23.05.1986 рок та отримав дозу гамма-опромінення 25,0 Бер рентген (а.с. 17).

Довідкою Фастівського об`єднаного міського військового комісаріату Київської області від 07.04.2011 року № 3/79 підтверджено, що ОСОБА_1 був безпосередньо зайнятий на роботах, що передбачені постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29.12.1986 року № 1497-378 та постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05.06.1986 року № 665-195, які дають право на державну пенсію на пільгових умовах відповідно до списку № 1, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року № 36, з 20 червня 1986 року до 23 червня 1986 року, а саме: виконував службові обов`язки по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 30-ти кілометровій зоні (а.с. 87).

01 листопада 1996 року Київський обласний військовий комісаріат видав позивачу посвідчення серії НОМЕР_2 , пред`явник якого є інвалідом другої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни (а.с. 11).

Відповідно до витягу із акту огляду МСЕК до довідки від 01.11.2006 року серії КИО-І № 261710 Позивачу з 27.10.2006 року встановлено другу групу інвалідності довічно, причина інвалідності - захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 9).

Згідно з довідкою про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності, виданої обласною спеціалізованою МСЕК від 01.11.2006 року серії КИО-І № 005176 ступень втрати професійної працездатності ОСОБА_1 становить 80% з 03.09.2006 року довічно (а.с. 10).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями посвідчення серії НОМЕР_3 , виданим 07.11.2006 року та вкладкою № НОМЕР_4 , виданою 07.11.2006 року (а.с. 11).

Крім того, Позивач є пенсіонером та отримує пенсію як інвалід ІІ групи у зв`язку з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням від 29.11.2006 року серії НОМЕР_5 (а.с. 13).

14 травня 2012 року Київським обласним військовим комісаріатом було видано Позивачу довідку № 3/1/1339-1 про заробітну плату (грошове забезпечення) за участь в роботі по ліквідації наслідків аварії безпосередньо на об`єкті "Укриття" ЧАЕС в період з 20.05.1986 року по 23.05.1986 року, відповідно до якої, з урахуванням посадового окладу у розмірі 149,02 крб., окладу за військове звання у розмірі 25,00 крб. та коефіцієнта кратності 4, фактична заробітна плата за роботу в зоні відчуження, із якої визначається пенсія складає 113,12 крб. (174,02 крб. : 30 = 5,80 крб., де 174,02 крб. - посадовий оклад з урахуванням надбавки за військове звання, 30 - кількість календарних днів у місяці; 5,08 крб. х 4 = 20,32 крб., де 5,08 крб. - заробітна плата за 1 робочий день, 4 - кратність; 20,32 крб. х 4 = 92,80 крб., де 20,32 крб. заробітна плата за 1 робочий день з урахуванням кратності, 4 - кількість календарних днів в зоні відчудження; 20,32 крб. + 92,80 крб.= 113,12 крб., де 92,80 крб. оплата праці за дні роботи в зоні відчуження з урахуванням кратності 4, 20,32 крб. - збережена заробітна плата за дні роботи в зоні відчуження) (а.с. 20).

Позивач зазначає, що Відповідач надав йому вказану довідку без врахування усіх передбачених законодавством нарахувань під час виконання службового обов`язку в зоні відчуження в період з 20.05.1986 року по 23.05.1986 року, оскільки, вважає, що повинен був одержати премію за роботу в зоні відчуження у розмірі 400,00 крб., одноразову винагороду за отримання гранично допустимої дози радіоактивного опромінювання у розмірі 500,00 крб., добові у сумі 14,00 крб. та виплату за харчування 11,40 крб.

У зв`язку з відмовою Відповідача, викладеною в листі від 29.08.2018 року № 113/4351, надати повну інформацію про усі передбачені законодавством нарахування під час виконання службового обов`язку в зоні відчуження в період з 20.05.1986 року по 23.05.1986 року, Позивач звернувся з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що вимоги Позивача є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим з огляду на таке.

Так, основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом України від 28 лютого 1991 року № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-XII).

Згідно з частиною 1 статті 54 Закону № 796-XII пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

За приписами частини 4 статті 15 Закону № 796-XII передбачено, що видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Відповідно до абзацу 1 пункту 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

Після аварії на ЧАЕС 26 квітня 1986 року Уряди колишнього СРСР та Української РСР ухвалили рішення із грифом таємно щодо оплати праці осіб-ліквідаторів. Після зняття грифа таємно та для службового користування стало відомо, що при нарахуванні заробітної плати не були враховані вимоги нормативно-правових актів: розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964; постанови Ради Міністрів СРСР від 07 травня 1986 року № 524-156; розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року № 1031; постанови Ради Міністрів СРСР від 05 червня 1986 року № 655-195; постанови Ради Міністрів УРСР від 10 червня 1986 року № 207-7 та інші.

У вказаних нормативно-правових актах йде мова про умови оплати праці і матеріального забезпечення робітників підприємств, організацій і закладів, які брали участь у роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, дія яких поширюється на військовослужбовців та військовозобов`язаних запасу, яких було призвано на військові збори та які в 1986-1990 роках виконували роботи в зоні відчуження, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

При цьому, пунктом 1 постанови Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР, Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 07.05.1986 року № 524-156 "Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції" було надано право керівникам підприємств та організацій проводити оплату праці працівників, безпосередньо зайнятих на роботах по усуненню наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, по підвищеним на 100 процентів тарифним ставкам (відрядним розцінкам) та посадових окладах, конкретні розміри яких встановлюються з урахуванням складності та терміновості виконуваних робіт.

Абзацом другим цього пункту було передбачено виплату військовослужбовцям військових частин і органів Комітету державної безпеки СРСР, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які виконували службові обов`язки в зоні Чорнобильської АЕС, посадових окладів та окладів за спеціальним званням в подвійному розмірі.

Абзацом третім цього пункту було передбачено особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, начальницькому та рядовому складу органів внутрішніх справ виплачувати крім того добові та забезпечувати їх безкоштовним харчуванням.

Відповідно до розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року № 964-рс "Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати" в залежності від рівня радіоактивного забруднення території було введено зони небезпечності з відповідною оплатою роботи працівників, а саме: у III зоні небезпечності - у п`ятикратному розмірі в порівнянні із встановленими чинним законодавством нормами, у II зоні - чотирикратному розмірі, у І зоні - трикратному розмірі. У тих випадках, коли працівник отримував граничну допустиму дозу радіації, у зв`язку з чим не допускався для подальшої роботи у вказаних зонах небезпечності, йому виплачувалась одноразова винагорода в розмірі п`ятикратної місячної тарифної ставки (посадового окладу), а особам офіцерського складу військових частин, офіцерського і начальницького складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - трьох місячних окладів грошового утримання за посадою і військовому чи спеціальному званню, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, особам молодшого начальницького і рядового складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - 500 крб., військовослужбовцям строкової служби і військовим будівельникам - 300 крб.

Основні дозові межі радіоактивного опромінення встановлені частиною першою статті 5 Закону України від 14.01.1998 року № 15/98-ВР "Про захист людини від іонізуючого випромінювання" (далі - Закон № 15/98-ВР).

Згідно цієї норми основна дозова межа індивідуального опромінення населення не повинна перевищувати 1 мілізіверта ефективної дози опромінення за рік, при цьому середньорічні ефективні дози опромінення людини, віднесеної до критичної групи, не повинні перевищувати встановлених цією статтею основних дозових меж опромінення незалежно від умов та шляхів формування цих доз.

Відповідно до примітки до частини першої статті 5 зазначеного Закону № 15/98-ВР 1 мілізіверт (мЗв) дорівнює 0,1 бера.

Як вбачається з матеріалів справи Позивач мав звання: старший прапорщик та, відповідно до довідки Інституту проблем безпеки атомних електростанцій Національної академії наук України від 05.04.2012 року № 86, отримав дозу гамма-опромінення 25,0 Бер (250,00 мілізівертів).

Проте, Відповідачем при видачі довідки від 14.05.2012 року № 3/1/1339-1 не було враховано одноразову винагороду, яку позивач мав право отримати згідно розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року № 964-рс, що у подальшому значно вплинуло на розмір пенсії Позивача та відповідно обмежило його конституційні права при перерахунку пенсії.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення позову в частині зобов`язання Відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову винагороду за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання у розмірі 500,00 руб, оскільки Позивач мав право на отримання одноразової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання, проте зазначена грошова винагорода не була нарахована та не виплачена Позивачу.

Щодо вимог Позивача про зобов`язання Відповідача нарахувати та виплатити йому премію в розмірі 400,00 крб. за роботу в зоні відчуження в період з 20 червня 1986 року по 23 червня 1986 року, то колегія суддів погоджується з судом першої інстанції з огляду на таке.

Так, у пункті 3 Постанови Ради Міністрів УРСР і УРРПС від 10.06.1986 року № 207-7 "Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища", вирішено виділяти в розпорядження міністерства енергетики і електрифікації СРСР для заохочення працівників підприємств, установ і організацій (незалежно від їх підвідомчої підпорядкованості), які безпосередньо беруть участь в роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, кошти. Розмір премії не повинен перевищувати 400 крб. на місяць (понад встановлені максимальні розміри премії).

Отже, виконуючи роботу в зоні відчуження в період з 20 червня 1986 року по 23 червня 1986 року, Позивач мав право на отримання премії, розмір якої не повинен перевищувати 400,00 крб. на місяць.

Між тим, Позивач такої премії не отримував та вказане грошове забезпечення йому взагалі не було нараховано.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність задоволення позову в частині зобов`язання Відповідача нарахувати та виплатити Позивачу премію за роботу в зоні відчуження в період з 20 червня 1986 року по 23 червня 1986 року у розмірі 400,00 крб., оскільки Позивач мав право на отримання премії за виконання робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, а зазначена премія не була нарахована та виплачена Позивачу.

Щодо наявності підстав для донарахування позивачу добових та витрат за харчування колегія суддів зазначає наступне.

Згідно абзацу третього пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії ВР СРСР, РМ Української РСР, ВЦРПС від 07.05.1986 року № 524-156 "Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції" було постановлено особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, начальницькому і рядовому складу органів внутрішніх справ виплачувати крім того добові і забезпечувати їх безкоштовним харчуванням.

Тобто, зазначена норма була обов`язковою до виконання у частині нарахування добових, однак такі виплати не нараховувались та не виплачувались.

Відповідно до умов підпункту 2 пункту 1 постанови Ради Міністрів України РСР та Української республіканської ради професійних спілок від 10.06.1986 року № 207-7 "Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, які зайняті на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та запобіганням забруднення навколишнього середовища" міністерствам і відомствам дозволялось виплачувати працівникам, у тому числі військовослужбовцям військових частин і органів Комітету державної безпеки СРСР, військовозобов`язаним, призваним на збори, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, направленим на роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та запобіганням забруднення навколишнього середовища, добові в розмірі 3,50 крб. та забезпечувати їх безкоштовними трьохразовим гарячим харчуванням (із розрахунку 2,85 крб. на добу) і безкоштовним житлом.

Водночас, кошти на харчування та добові Позивачу, всупереч наявного у нього права на їх отримання, не нараховувались і не виплачувались.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позовні вимоги у частині зобов`язання Відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 зазначені кошти у розмірі 14,00 крб. (добові) та 11,40 крб. (кошти на харчування).

Щодо вимоги про визнання неправомірними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови видати ОСОБА_1 довідку про грошове забезпечення за роботу в зоні відчуження в період з 20 червня 1986 року по 23 червня 1986 року, колегія судді зазначає таке.

За приписами статті 1 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" (далі Закон № 108/95-ВР) заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 2 Закону № 108/95-ВР передбачено, що основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Таким чином, премія (винагорода та виплата) до розрахунку заробітної плати повинна включатися, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що Київським обласним військовим комісаріатом при видачі довідки від 14.05.2012 року № 3/1/1339-1 не було враховано ряд обставин, що в подальшому значно вплинуло на розмір пенсії позивача та відповідно обмежило його конституційні права.

При цьому, Відповідачем не було доведено ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції обставин, які б унеможливлювали внесення всіх відомостей про заробітну плату Позивача відповідно до вимог законодавства та на підставі наявних у Позивача документів.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку що позовні вимоги про визнання протиправними дій Відповідача щодо відмови видати ОСОБА_1 довідку про грошове забезпечення за роботу в зоні відчуження в період з 20 червня 1986 року по 23 червня 1986 року з урахуванням одноразової винагороди у розмірі 500,00 крб., премії у розмірі 400,00 крб., добових у сумі 14,00 крб. та коштів на харчування у сумі 11,40 крб., підлягають задоволенню, з чим погоджується колегія суддів.

При цьому, відповідно до листа Мінпраці, Мінчорнобиля та Мінфіну України від 29.10.1992 року № 09-3751/1032/3к/13-412/308 в разі, якщо робота в зоні відчуження оплачена невірно, без врахування урядових рішень, то повинен бути здійснений перерахунок заробітної плати згідно законодавства.

Згідно з листом Мінсоцполітики від 09.06.1995 року № 224/8.13 підприємства і організації в разі неправильної оплати праці в зоні відчуження повинні зробити перерахунок заробітної плати особам, які в 1986-1987 роках брали участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

З 1 січня 2012 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою забезпечено здійснення перерахунку пенсій, призначених особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи із розміру заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків (далі - Постанова № 1210).

Відповідно до пункту 7 Постанови № 1210 пенсії призваних на військові збори військовозобов`язаних, які брали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працювали у зоні відчуження в 1986-1990 роках, призначаються виходячи із заробітної плати, яку вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди за зонами небезпеки: у III зоні - 5, II - 4, I - 3). При цьому в усіх випадках заробітна плата для розрахунку пенсії не повинна бути нижчою від фактично одержаної суми у зазначений період.

Тобто, наділивши Позивача певними соціальними гарантіями, що випливають з його статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії І, інваліда ІІ групи із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 27.10.2006 довічно, держава взяла на себе публічне зобов`язання забезпечити належний матеріальний рівень цих осіб.

Таким чином, між Позивачем і державою встановлено певний правовий зв`язок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобов`язання держави забезпечити соціальний захист осіб, які постраждали і є інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно з пунктом 1 Постанови № 1210 визначений механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 7 даного Порядку до заяви про призначення пенсії за віком додається, у тому числі, посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, форма якої затверджена постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 9 березня 1988 року № 122; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (при призначенні пенсії із використанням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Таким чином, з метою належного виконання прийнятого судом рішення, уникнення будь-яких перешкод в отриманні позивачем вказаної довідки та відновлення його порушеного права, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про зобов`язання Київського обласного військового комісаріату видати позивачу нову довідку про суму грошового забезпечення відповідного зразка, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 03.09.2012 року за № 536, з урахуванням всіх належних позивачу та вказаних у даному судовому рішенні виплат за період з 20 червня 1986 року по 23 червня 1986 року для подачі до Фастівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області для здійснення перерахунку пенсії, з чим погоджується колегія суддів.

Згідно із частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Всупереч, викладеним положенням Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції належних, допустимих та достатніх доказів, які б спростовували доводи позивача та встановлені судом обставини справи.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильно висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Київського обласного військового комісаріату викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст складено 06.08.2019 року.