Справа № 120/1886/19-а
Суддя: Шаповалова Тетяна Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 серпня 2019 р. Справа № 120/1886/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Шаповалової Т.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука В.В.,

представника відповідача: Вербицької Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив суд:

визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці щодо невиплати йому пенсії за віком у період часу з 01.05.2018 року по 31.08.2018 року;

зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці провести нарахування та виплату йому відповідного розміру пенсії за віком за період часу з 01.05.2018 року по 31.08.2018 року;

стягнути з Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці документально підтверджені судові витрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що він є особою, яка переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою від 06.11.2014 року № 509620587, виданою Управлінням соціального захисту населення та знаходиться на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в місті Вінниці (далі відповідач), як отримувач пенсії за віком. У період з 01.12.2014 року по 01.05.2018 року відповідачем здійснювалася виплата призначеної пенсії за віком. Проте з 01.05.2018 року по 31.08.2018 року ОСОБА_1 не отримував пенсійних виплат, будь-яких рішень з приводу припинення виплат відповідач не направляв.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом його прав.

13.06.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку ст. 262 КАС України, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 15.07.2019 року вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання на 06.08.2019 року.

04.07.2019 року представником відповідача подано відзив на адміністративний позов. У відзиві зазначено, що відповідач заперечує проти позовних вимог та вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в місті Вінниці з 01.12.2014 року та має статус внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщеним осіб» від 20.10.2014 №1706-VII (далі - Закон №1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 4 Закону №1706-XІІ факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що особам, які перебували на обліку, як одержувачі пенсій, зокрема, в окремих районах Донецької та Луганської областей, які тимчасово не контролюються українською владою, виплата пенсій на підконтрольній українській владі території здійснюється за умови реєстрації пенсіонерів як внутрішньо переміщених осіб.

03.05.2018 року до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці надійшли списки з Департаменту інформаційних систем та електронних реєстрів в яких зазначено, що ОСОБА_1 перетинав кордон та знаходився на непідконтрольній території України понад встановлений термін. Відповідно до п.12 підпункту 3 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування соціальні виплати за рішенням комісій або органів, що здійснюють соціальні виплати, припиняються у разі отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування. На підставі відповідної інформації позивачу була припинена виплата пенсії.

06.06.2018 року відповідач отримав протокол №22 від 31.05.2018 року засідання міської комісії з питань призначення та надання населенню житлових субсидій, інших видів соціальної допомоги та розгляду інших соціальних виплат Вінницької міської ради, про «поновлення виплати».

Постановою Кабінету Міністрів України № 335 від 25.04.2018 внесені зміни в п.15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, який затверджений постановою КМУ № 365 від 08.06.2016 року та відповідно до якого суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Виплата пенсії позивачу була поновлена з 01.05.2018 року. Борг у сумі 29 380,15 грн. за період з травня 2018 року по вересень 2018 року буде виплачено після прийняття окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

За таких обставин, відповідач вважає, слід відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову.

01.08.2019 року позивачем подано відповідь на відзив, у якому він вказує на обґрунтованість позовних вимог і ці обґрунтування не спростовуються у відзиві.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, матеріали пенсійної справи, заслухавши пояснення представника відповідача та оцінивши інші докази, суд приходить до переконання, що адміністративний позов підлягає до задоволення з огляду на таке.

Встановлено, що ОСОБА_1 призначено пенсію за віком з 02.01.1997 року, що підтверджується копією посвідчення від 02.01.1997 року № 187319 (а.с. 14).

Позивач є особою, яка переміщена з тимчасово окупованої території і України та районів проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою від 06.11.2014 року № 509620587, виданою Управлінням соціального захисту населення (Правобережне), та знаходиться на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в місті Вінниці, як отримувач пенсії за віком (а.с. 13).

У період з 01.12.2014 року по 01.05.2018 року відповідачем ОСОБА_1 регулярно здійснювалась виплата призначеної пенсії за віком.

Проте, з 01.05.2018 року по 01.09.2018 року позивачу було припинено виплату пенсії, у зв`язку з чим він звернувся до відповідача з заявою щодо виплати пенсії.

Листом Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці № 28 /К-1 від 05.02.2019 року позивача було повідомлено, що з 01.05.2018 року йому було припинено виплату пенсії як особі, що перетинала кордон та знаходилася на непідконтрольній території України понад встановлений термін (60 діб), відповідно до п.12 підпункту 3 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

06.06.2018 року Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці отримав протокол №22 від 31.05.2018 року засідання міської комісії з питань призначення та надання населенню житлових субсидій, інших видів соціальної допомоги та розгляду інших соціальних виплат Вінницької міської ради про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 .

Виплата пенсії позивачу була поновлена з 01.05.2018 року, при цьому пенсію у розмірі 29 380,15 грн. за період з 01.05.2018 року по 31.08.2018 року нараховано, однак не виплачено. Борг буде виплачено після прийняття окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Станом на 04.02.2019 року окремий Порядок Кабінетом Міністрів України не прийнято (а.с. 15 на звороті).

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом його прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон№ 1058-IV).

Частиною 3 ст. 4 Закону № 1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058-IVпередбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Відповідно до ч.1 ст. 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IVвиплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Закон № 1058-IV не передбачає такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як тривалу відсутність (понад 60 днів) за місцем проживання, а тому суд критично ставиться до посилань відповідача на підстави припинення виплат, визначені Порядком, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 335 від 25.04.2018 року.

Конституційний Суд України у Рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зазначив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) дійшов висновку про те, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю в поводженні, яка порушувала статтю 14 Конвенції, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. При цьому Суд зауважив, що у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника, що призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункти 51-54).

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Отже, право на пенсію та її одержання не може пов`язуватися з місцем проживання людини.

В даному випадку відповідачем не зазначено, а судом не встановлено, підстави для припинення виплати пенсії, яка була б встановлена Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Правова позиція з даного питання викладена в рішенні Верховного Суду в зразковій справі № Пз/9901/20/18 (805/402/18) від 03.05.2018, відповідно якого визначено, що висновки Верховного Суду в цій зразковій справі підлягають застосуванню в адміністративних справах, в яких позивач: 1) є громадянином України; 2) має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою органів соціального захисту населення про взяття її на облік, як внутрішньо переміщеної особи; 3) є пенсіонером та отримує пенсію, призначену їй відповідно до Закону № 1058-IV. Поновлення виплати пенсії потребує здійснення додаткових дій позивачем. Відповідач право позивача на отримання пенсії не заперечує.

Вирішуючи позовну вимогу про визнання протиправними дій Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці, щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.05.2018 року, суд встановив та зазначає наступне.

Так, аналіз наведених норм пенсійного законодавства дає підстави суду стверджувати, що припинення виплати пенсії можливе виключно у випадках зазначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі відповідного рішення територіальних органів Пенсійного фонду України.

В даному випадку, Управлінням Пенсійного фонду України в місті Вінниці, як територіальним органом Пенсійного фонду України, не приймалось рішення про зупинення виплати пенсії позивачу.

Будь-яких мотивів вчинення дій по припиненню з 01.05.2018 року пенсійним органом виплати позивачу пенсії з посилання на встановлену законом підставу для припинення виплати пенсії відповідачем не зазначено.

В свою чергу, судом встановлено, що саме з 01.05. 2018 року по 31.08.2018 року Управлінням Пенсійного фонду України в місті Вінниці, було призупинено здійснення пенсійних виплат ОСОБА_1 .

Таким чином, суд вважає протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці щодо припинення виплати пенсійних виплат позивачу за період з 01.05.2018 року по 31.08.2018 року, оскільки припиняючи виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, не дотримуючись порядку вчинення таких дій, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому, право на отримання пенсії є об`єктом захисту статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, припинення виплати пенсії позивачу зі сторони Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці було здійснено не у спосіб, передбачений Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а з точки зору положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Що стосується позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату позивачу відповідного розміру пенсії за віком за період часу з 01.05.2018 року по 31.08.2018 року та доводів відповідача про те, що борг буде виплачено після прийняття окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, а такого Порядку не прийнято, то суд керується наступним.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону №1058-IV, загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами, зокрема законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом, та обов`язковості фінансування за рахунок коштів Пенсійного фонду витрат, пов`язаних з виплатою пенсій та наданням соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом.

Пунктом 9 частини 1 статті 16 Закону№1058-IV передбачено, що застрахована особа має право на отримання пенсійних виплат на умовах і в порядку, передбачених цим Законом.

З аналізу наведених норм суд доходить висновку, що порядок та умови отримання пенсійних виплат регулюються виключно Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, відсутність встановленого Кабінетом Міністрів України механізму виплати нарахованих сум пенсій не звільняє державу в особі уповноваженого органу Пенсійного фонду України від обов`язку здійснити таку виплату та не може позбавляти права особи на отримання належних їй сум пенсій.

Згідно наданого відповідачем розрахунку ОСОБА_1 нараховано за період з 01.05.2018 року по 31.08.2018 року заборгованість з виплати пенсії 29 380,15 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову.

В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 73 КАС належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно ч.2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи фактичне задоволення адміністративного позову, суд приходить до висновку про наявність підстав для присудження на користь позивача судових витрат, а саме, судового збору у розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії щодо невиплати Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці ОСОБА_2 пенсії за віком у період часу з 01.05.2018 року по 31.08.2018 року.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці провести нарахування та виплату ОСОБА_1 відповідного розміру пенсії за віком за період часу з 01.05.2018 року по 31.08.2018 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім гривень) 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області 28.11.2001 року, місцепроживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036)

Повне судове рішення складено та підписано 09.08.2019.

Суддя Шаповалова Тетяна Михайлівна