Справа № 1340/4158/18
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2019-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

02 серпня 2019 року

Київ

справа №1340/4158/18

адміністративне провадження №К/9901/10435/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючого судді: Мартинюк Н.М.,

суддів: Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянув у порядку письмового провадження

касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 3 квітня 2019 року (головуючий суддя: Онишкевич Т.В., судді: Іщук Л.П., Обрізко І.М.)

у справі № 1340/4158/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в особі Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області

про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів.

І. Суть спору

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в особі Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо недонарахування та недоплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, яка передбачена частиною першою статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань в сумі 1120,00 грн., матеріальної допомоги на оздоровлення в сумі 1120,00 грн., винагороди за участь в АТО в сумі 4386,00 грн., винагороди в сумі 1325,00 грн., компенсації за невикористану відпустку в сумі 5307,06 грн., індексації в сумі 1463,34 грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача одноразову грошову допомогу при звільненні, яка передбачена частиною першою статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», в сумі 161935,41 грн.

Позивач вказує, що відповідач протиправно не включив до складу одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, що передбачена частиною першою статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» такі види грошового забезпечення, як матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань в сумі 1120,00 грн, матеріальна допомога на оздоровлення в сумі 1120,00 грн, винагорода за участь в АТО в сумі 4386,00 грн, винагороди в сумі 1463,00 грн, компенсація за невикористану відпустку в сумі 5307,06 грн, індексація в сумі 1463,34 грн, а тому невірно нарахував та виплатив йому одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби.

Львівський окружний адміністративний суд рішенням від 5 листопада 2018 року позов задовольнив частково. Визнав протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в особі Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області щодо недонарахування та недоплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, яка передбачена частиною першою статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, матеріальної допомоги на оздоровлення, винагороди за участь в АТО, компенсації за невикористану відпустку та індексації. Зобов`язав Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в особі Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, яка передбачена частиною першою статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, матеріальної допомоги на оздоровлення, винагороди за участь в АТО, компенсації за невикористану відпустку та індексації. В решті позовних вимог відмовив.

За висновком суду матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, матеріальна допомога на оздоровлення, компенсація за невикористану відпустку, грошова винагорода за участь в АТО та індексація є додатковими видами грошового забезпечення, які відносяться до складу грошового забезпечення, та, відповідно, повинні бути включені до одноразової грошової допомоги. Спосіб захисту порушених прав позивача суд обрав посилаючись на приписи статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 3 квітня 2019 року скасував рішення суду першої інстанції та провадження у справі закрив.

При ухваленні постанови суд апеляційної інстанції встановив, що тотожні позовні вимоги ОСОБА_1 були розглянуті Львівським окружним адміністративним судом у адміністративній справі №813/1798/18, за результатом розгляду якої рішенням від 26 липня 2018 року, яке набрало законної сили, у задоволенні позову відмовлено. Керуючись положеннями пункту четвертого частини першої статті 238 КАС України, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження в цій справі.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального й недотримання норм процесуального права.

Зокрема, скаржник зазначає, що апеляційний суд не врахував, що підставою для відмови в задоволенні позовних вимог у справі № 813/1798/18 слугували обставини відсутності порушених прав та інтересів позивача, оскільки останній звернувся до суду передчасно, тобто до вирішення питання перерахунку одноразової грошової допомоги при звільненні відповідачем. Скаржник вказує на те, що у зв`язку з відмовою в задоволенні його адміністративного позову у справі № 813/1798/18 він 7 серпня 2018 року звернувся до відповідача із заявою про донарахування та доплату належних йому сум одноразової грошової допомоги при звільненні, на яку 8 вересня 2018 року отримав від відповідача відповідь про відмову у здійсненні такого перерахунку. Отже, вважає, що рішення у справі № 813/1798/18 та у справі № 1340/4158/18 не є тотожними, а судом апеляційної інстанції не здійснено всебічного аналізу підстав, якими обґрунтовані позовні вимоги.

Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, в якому зазначив про необґрунтованість доводів скаржника, наведених у касаційній скарзі, оскільки вони не спростовують висновків апеляційного суду.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального й процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

ІІ. Мотиви Верховного Суду

Судом першої інстанції встановлено, зокрема, що позивач 7 серпня 2018 року звернувся до Ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною першою статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань в сумі 1120,00 грн, матеріальної допомоги на оздоровлення в сумі 1120,00 грн, винагороди за участь в АТО в сумі 4386,00 грн, винагороди в сумі 1325,00 грн, компенсації за невикористану відпустку в сумі 5307,06 грн, індексації в сумі 1463,34 грн, однак листом від 4 вересня 2018 року № М-13/05/17-2018 відповідач повідомив ОСОБА_1 про відсутність правових підстав для призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із тим, що матеріальна допомога на оздоровлення і матеріальна допомога на вирішення соціально побутових питань є одноразовою виплатою, що виплачується один раз в рік відповідно до пункту 2.16 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ. Також відповідач додав, що винагорода за участь в АТО, індексація доходів громадян, компенсація за невикористану відпустку належать до компенсаційних витрат, тоді як одноразова допомога при звільненні зі служби виплачується у відсотках місячного грошового забезпечення з виплат, встановлених особі рядового і начальницького складу у місяці звільнення, які мають постійний характер.

Апеляційний суд в ході апеляційного розгляду справи встановив, що тотожні позовні вимоги ОСОБА_1 були розглянуті Львівським окружним адміністративним судом в адміністративній справі № 813/1798/18, за результатом розгляду якої рішенням від 26 липня 2018 року, яке набрало законної сили, у задоволенні його позову відмовлено.

Натомість, колегія суддів Верховного Суду з цим висновком суду апеляційної інстанції погодитись не може, з огляду на таке.

Так, в рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 26 липня 2018 року, ухваленому у справі № 813/1798/18, зазначено, що позивач не надав суду доказів звернення до відповідача із заявою про зобов`язання провести донарахування чи доплату одноразової грошової допомоги при звільненні, а тому відповідач не мав підстав для вирішення питання щодо наявності в позивача права на донарахування/перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні, рішення з даного питання відповідачем не приймались. Суд звернув увагу, що позивач жодних рішень відповідача як суб`єкта владних повноважень щодо відмови йому у виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні в іншому розмірі, ніж було виплачено раніше, в цьому позові не оскаржує.

Отже, підставою для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в адміністративній справі № 813/1798/18 стали обставини відсутності порушення прав та інтересів позивача певними діями чи рішеннями, оскільки такі дії чи рішення відповідачем не приймались, та, як наслідок, передчасного звернення позивача до суду.

Водночас, звертаючись з позовною заявою до Львівського окружного адміністративного суду вдруге, позивач вже навів обґрунтування порушення його прав та законних інтересів протиправною, на його думку, відмовою Ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області у здійсненні перерахунку та донарахування отриманої ним одноразової допомоги при звільненні.

У відповідності до пункту четвертого частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Частиною другою статті 239 КАС України передбачено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

З аналізу вищенаведених норм процесуального законодавства випливає, що при вирішенні судом питання закриття провадження у справі з підстав наявності таких, що набрали законної сили, постанови чи ухвали суду про закриття провадження у справі, необхідним є встановлення обставин ухвалення таких у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Верховний Суд зазначає, що адміністративний позов, який є предметом розгляду цієї адміністративної справи, обґрунтований ОСОБА_1 іншими підставами, відмінними від підстав, наведених останнім в обґрунтування позовних вимог, які досліджувались в рамках розгляду адміністративної справи № 813/1798/18.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та закриваючи провадження у справі, вказаних обставин не врахував, що призвело до постановлення незаконного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 353 КАС України, підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Згідно частини четвертої цієї статті справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Враховуючи те, що постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з порушенням норм процесуального права, Верховний Суд вважає за необхідне направити справу для продовження розгляду до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Крім того, враховуючи те, що рішення суду першої інстанції не було переглянуто апеляційним судом по суті заявлених позивачем позовних вимог, решта доводів і вимог касаційної скарги є такими, що не можуть бути досліджені судом касаційної інстанції.

З огляду на результат касаційного розгляду й відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 3 квітня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.

Суддя-доповідач Н.М. Мартинюк

Судді А.В. Жук

Ж.М. Мельник-Томенко