Справа № 320/108/19
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/108/19 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 серпня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Літвіної Н.М.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила:

- визнати незаконними дії Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області щодо розрахунку компенсації на бензин (пальне), ремонт і технічне обслуговування автомобілів;

- зобов`язати Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області зробити перерахунок суми компенсації на бензин (пальне), ремонт і технічне обслуговування автомобілів з урахуванням пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228 «Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування»;

- стягнути з Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 недоплачену суму компенсації на бензин (пальне), ремонт і технічне обслуговування автомобілів за 2018 рік у повному обсязі.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року позов задоволено частково:

- визнано незаконними дії Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області щодо розрахунку компенсації на бензин (пальне), ремонт і технічне обслуговування автомобілів за 2018 рік ОСОБА_1 ;

- зобов`язано Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області зробити перерахунок суми компенсації на бензин (пальне), ремонт і технічне обслуговування автомобіля ОСОБА_1 , з урахуванням вимог пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228 «Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування», а саме: 22 відсотки прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, з розрахунку на місяць до виникнення, зміни чи припинення спірних правовідносин;

- зобов`язати Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації здійснити ОСОБА_1 виплату недоплаченої суми компенсації на бензин (пальне), ремонт і технічне обслуговування автомобілів за 2018 рік у повному обсязі. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підстави для розрахунку та виплати позивачу спірних сум немає, так відповідач вже вчинив всі залежні від нього дії.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2019 року було відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), оскільки оскаржуване рішення прийняте в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач надіслав до суду клопотання, у якому, не наводячи будь-яких мотивів просив розгляд апеляційної скарги здійснювати в судовому засіданні.

Відповідно до частини другої статті 311 КАС якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Водночас, з огляду на положення частин першої та четвертої статті 308 КАС, у суду відсутні підстави вважати необхідним розгляд справи здійснювати у судовому засіданні. Відповідних обставин судом апеляційної інстанції встановлено не було.

Тому, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, колегія суддів не вбачає підстав для призначення її розгляду у судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю з дитинства І групи підгрупи "А", інвалідність встановлена довічно, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Управлінням соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області 19.12.2007 та довідкою до акта огляду МСЕК серії КИО-1 №292402 від 18.07.2011.

Позивача, як особу з інвалідністю з дитинства І групи підгрупи "А", 15 жовтня 2004 року органами соціального захисту, забезпечено автомобілем "Таврія" ЗАЗ-110206, 2004 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ) та на підставі пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 №228 Департаментом соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації було підготовлене та 15.10.2004 затверджене розпорядження на компенсацію витрат на транспортне обслуговування інвалідів позивачу у розмірі 142 грн. 00 коп., відповідно до якого вона отримує грошову компенсацію на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля.

У липні 2018 року позивачу виплачено компенсацію на бензин, ремонт та технічне обслуговування автомобіля за перше півріччя 2018 року в розмірі 151,03 грн., у листопаді 2018 року - 158,98 грн. за друге півріччя 2018 року.

У листопаді 2018 року позивач звернулась до відповідача з заявою, в якій просила виплатити їй компенсацію на транспортне обслуговування за 2018 рік в повному обсязі, в розмірі, встановленому пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228, та зазначила, що вказаною постановою передбачено, що компенсації на транспортне обслуговування виплачуються інвалідам, законним представникам дітей-інвалідів - у розмірах 22% та 16% відповідно рівними частинами двічі на рік, але нараховуються щомісячно.

Розглянувши звернення позивача, відповідач, листами від 29.11.2018 №47/01-15 та від 19.12.2018 №05-07/2639, повідомив їй, що перерахунок коштів до банківських установ, для подальшого зарахування на рахунки одержувачів компенсації, здійснюється Департаментом соціального захисту населення Київської облдержадміністрації відповідно до реєстрів на виплату бюджетних коштів, які подаються управлінням соціального захисту населення; протягом 2018 року позивачу виплачено компенсацію на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля: за перше півріччя у розмірі 151,03 грн. та за друге півріччя - 158,98 грн., вказана грошова компенсація виплачена відповідно до діючого Порядку і в межах чинного законодавства.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулась до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що розмір грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів, показники, за якими вона визначається, порядок та періодичність її виплати точно встановлені законодавством, яке не передбачає компетенції центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, забезпечує формування та реалізацію здійснення державного нагляду та контролю за додержанням вимог законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб, давати роз`яснення з питань визначення розміру грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів, що виплачуються особам з інвалідністю, законним представникам дітей з інвалідністю, що мають автомобілі та мотоколяски. Показники і параметр розміру грошової компенсації у нормативному акті виписані достатньо чітко і однозначно для того, щоб визначити і виплати конкретну суму цього платежу.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності визначає Закон України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06 жовтня 2005 року № 2961-ІV (далі - Закон № 2961-ІV).

Статтею 28 Закону № 2961-ІV визначено, що грошові компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування спеціального автотранспорту та на транспортне обслуговування виплачуються особам з інвалідністю, на дітей з інвалідністю, які відповідно до законодавства мають право на забезпечення спеціальним автотранспортом.

Грошова компенсація на транспортне обслуговування виплачується особам з інвалідністю, законним представникам дітей з інвалідністю, які перебувають на обліку для одержання автомобілів, а також які мають право на забезпечення автомобілями і за власним бажанням відмовилися від їх одержання і бажають отримувати грошову компенсацію чи які не одержали автомобілі у зв`язку з протипоказаннями для їх керування.

Після одержання особою з інвалідністю, законним представником дитини з інвалідністю спеціального автотранспорту виплата їй грошової компенсації на транспортне обслуговування припиняється і виплачується грошова компенсація на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля.

Грошова компенсація на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів виплачується особам з інвалідністю, законним представникам дітей з інвалідністю, які забезпечені автомобілями безоплатно чи на пільгових умовах або які мають право на забезпечення спеціальним автотранспортом безоплатно чи на пільгових умовах, але не одержали його і користуються автомобілями, придбаними за власні кошти.

Грошові компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування спеціального автотранспорту та на транспортне обслуговування призначають і виплачують місцева державна адміністрація.

Порядок виплати і розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування» від 14.02.2007 № 228 (далі - Постанова № 228) установлено, що грошові компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів виплачуються інвалідам, законним представникам дітей-інвалідів, що мають автомобілі та мотоколяски, - у розмірі відповідно 22 відсотки та 16 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць, на транспортне обслуговування - у розмірі 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць.

Згідно пункту 5 Порядку виплати грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 № 228 (далі - Порядок № 228) компенсації виплачуються рівними частинами двічі на рік - у березні за перше та у вересні за друге півріччя поточного року з дня їх призначення.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що грошова компенсація на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів надається, окрім інших, особам з інвалідністю, законним представникам дітей з інвалідністю, які забезпечені автомобілями безоплатно чи на пільгових умовах, нараховуються кожного місяця у розмірі 22 відсотки (16 відсотків для осіб, які забезпечені мотоколясками) від місячного розміру прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, та виплачуються рівними частинами двічі на рік - у березні за перше та у вересні за друге півріччя поточного року з дня їх призначення.

Тобто, що розмір грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів, показники, за якими вона визначається, порядок та періодичність її виплати чітко встановлені законодавством, що не допускає двозначного тлумачення.

Лист Міністерства соціальної політики України від 28 жовтня 2013 року № 2249/19/93-13, на який посилаються органи соціального захисту населення при обчисленні грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів, що виплачується, зокрема інвалідам, не є нормативно-правовим актом, носить рекомендаційний характер, а тому не підлягає застосуванню при визначенні порядку та розміру нарахування зазначеної виплати.

Як зазначалося, позивача було забезпечено автомобілем та призначено спірну компенсацію розпорядженням місцевої державної адміністрації.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем здійснено виплату позивачу спірної компенсації у розмірі, що є значно меншим ніж це передбачено викладеними вище нормами.

Колегія суддів наголошує, що спірна компенсація має нараховуватись позивачу щомісяця у розмірі 22 відсотків від місячного розміру прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, а виплата нарахованих за кожен місяць сум має здійснюватися місцевою державною адміністрацією двічі на рік - у березні за перше та у вересні за друге півріччя відповідного року.

Обставини щодо недостатності обсягів чи перешкоди у бюджетному фінансуванні певних соціальних програм безумовно також не можуть бути підставою для позбавлення осіб з інвалідністю соціального захисту з боку держави.

Аналогічну позицію у подібних правовідносинах висловив Верховний Суд у постанові від 23 жовтня 2018 року по справі №550/196/16-а.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Від наведених вище правових висновків Верховного Суду щодо застосування викладених норм права у подібних правовідносинах палата, об`єднана палата або Велика Палата Верховного Суду не відступала, а тому підстави для їх неврахування відсутні.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення в частині задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Літвіна

Суддя І.В. Федотов