Справа № 460/1485/19
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №460/1485/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Шиц А.А.,

представника позивача ОСОБА_1 .,

представника відповідача Гуль І.І.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району) до Добростанівської сільської ради Яворівського району Львівської області про зобов`язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В :

Яворівська квартирно-експлуатаційна частина району звернулася до Яворівського районного суду Львівської області із позовною заявою до Добростанівської сільської ради Яворівського району Львівської області, в якій просить: зобов`язати відповідача погодити Яворівській квартирно-експлуатаційній частині району проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 226,2000 га на території Добростанівської сільської ради Яворівського району Львівської області по вул АДРЕСА_1 а.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що ним було ініційовано процедуру отримання у постійне користування земельної ділянки площею 226,2000 га на території Добростанівської сільської ради Яворівського району Львівської області по вул.Заставля, 34а (за межами населеного пункту) для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України, у тому числі здійснення будівництва житлових комплексів для військовослужбовців. В ході проведення обов`язкових процедур, позивачем було отримано дозвіл на розробку проекту землеустрою. Як наслідок, належним чином підготовлений проект було направлено до відповідача для погодження проекту землеустрою, однак відповідачем у затверджені проекту було відмовлено, у зв`язку із чим порушено права та інтереси позивача.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 26.03.2019 року, відповідно до ст.ст.20, 29 КАС України, матеріали позовної заяви передано для розгляду до Львівського окружного адміністративного суду.

Так, 16.05.2019 року матеріали позовної заяви Яворівської квартирно-експлуатаційної частини району до Добростанівської сільської ради Яворівського району Львівської області про зобов`язання до вчинення дій були надіслані Яворівським районним судом Львівської області до Львівського окружного адміністративного суду і надійшли до суду 29.05.2019 року, що підтверджується даними реєстрації на вхідному штампі.

За результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, дані матеріали справи передано для розгляду головуючому судді Сасевичу О.М.

Ухвалою судді від 31.05.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 17.07.2019 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача позовні вимоги у судовому засіданні підтримала, з підстав, що викладені у позовній заяві, просила суд позов задоволити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила та зазначила, що позивачем заявлено невірний спосіб захисту порушеного права, що унеможливлює задоволення позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши їхні доводи та заперечення, дослідивши зібрані в справі докази, об`єктивно оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків.

Із матеріалів справи встановлено, що 09.03.2016 року Яворівська квартирно-експлуатаційна частина (району) звернулася до голови Добростанівської сільської ради Яворівського району Львівської області із листом з №548 щодо присвоєння поштової адреси єдиному майновому комплексу «військового містечка №34а», яке складається з будівель: -вартове приміщення в т.ч. котельня №34а/20 (Ж-1); -їдальня №34а/3 (В-1); -казарма №34а/1 (А-1); -КПП №34а/5 (Г-1); -овочесховище №34а/2 (Б-1); -сховище для техніки/склад №34а/17 (Є-1); овочесховище/туалет №34а/6 (Д-1); -свердловина №34а/19; -ТП №34а/11 (Е-1), які знаходяться за адресою - АДРЕСА_1 .

Рішенням Виконавчого комітету Добростанівської сільської ради Яворівського району Львівської області №13 від 22.03.2016 року «Про присвоєння поштової адреси єдиному майновому комплексу військового містечка №34а» було вирішено присвоїти поштову адресу єдиному майновому комплексу військового містечка №34а, в яке входять вищевказані будівлі, а саме: АДРЕСА_2 Яворівський район, АДРЕСА_3 Добростани АДРЕСА_4 вул. АДРЕСА_1 а; єдиний майновий комплекс військового містечка №34а знаходиться на земельній ділянці в АДРЕСА_2 .

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.09.2016 року №68329367, власником єдиного майнового комплексу військового містечка №34а є Міністерство оборони України, форма власності державна.

Згідно розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації №617/0/5-18 від 20.06.2018 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», Міністерству оборони України в особі Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району) було надано дозвіл на розроблення, з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою, проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 226,2000 га, розташованої за межами населеного пункту по АДРЕСА_1 а, для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України.

Пунктом 2 вказаного розпорядження визначено Міністерству оборони України в особі Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району) подати на затвердження обласній державній адміністрації розроблений та погоджений в установленому порядку проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Матеріалами справи стверджується, що 09.11.2018 року Яворівська квартирно-експлуатаційна частина (району) звернулася до голови Добростанівської сільської ради Яворівського району Львівської області із листом (вих.№2531), в якому просила погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування Міністерства оборони України в особі Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району) площею 226,2000 га на території Добростанівської сільської ради Яворівського району Львівської області по вул.Заставля, 34а, для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України.

На це звернення позивача Добростанівською сільською радою Яворівського району Львівської області надано відповідь за №206 від 07.12.2018 року, в якій вказано, що лист про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування Міністерства оборони України площею 226,2000 га розглядався на 17 сесії сьомого скликання 12.11.2018 року; в погодженні технічної документації землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування Міністерства оборони України площею 226,2000 га відмовлено. Згідно витягу з протоколу 17 сесії сьомого скликання, про недоцільність погодження в постійне користування земельної ділянки 226,2000 га проголосували: «за» - 6 депутатів, «проти» -2 депутати, «утрималися» - 3 депутати. Рішення не прийнято.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В силу ст.140 Конституції України, місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Відповідно до статті 143 Конституції України, територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Згідно із частиною 1 статті 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року №280/97-ВР (надалі по тексту - Закон №280/97-ВР), місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Статтею 4 Закону №280/97-ВР від 21.05.1997 року визначено основні принципи місцевого самоврядування в Україні, яке здійснюється на принципах: народовладдя; законності; гласності; колегіальності; поєднання місцевих і державних інтересів; виборності; правової, організаційної та матеріально-фінансової самостійності в межах повноважень, визначених цим та іншими законами; підзвітності та відповідальності перед територіальними громадами їх органів та посадових осіб; державної підтримки та гарантії місцевого самоврядування; судового захисту прав місцевого самоврядування.

Згідно із частиною 1 статті 10 Закону №280/97-ВР від 21.05.1997 року, сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 25 Закону №280/97-ВР від 21.05.1997 року визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Пунктами 1, 2, 30, 34, 42, 48 ч.1 ст.26 Закону №280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, такі питання: -затвердження регламенту ради; -утворення і ліквідація постійних та інших комісій ради, затвердження та зміна їх складу, обрання голів комісій; -прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об`єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об`єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об`єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади; -вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин; -затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації; -затвердження статуту територіальної громади.

Згідно з частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року №2768-ІІІ, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини 3 статті 122 ЗК України, районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва.

Одночасно в силу частини 4 статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України.

Згідно ч.1 ст.186-1 Земельного кодексу України, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури (ч.2 ст.186-1 цього Кодексу).

У даному випадку суд роз`яснює, що існує певний алгоритм розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Із наведеного вище випливає, що проект підлягає погодженню уповноваженими органами влади, а саме: місцевим управлінням Держгеокадастру; місцевим відділом архітектури та містобудування; іншими організаціями в окремих індивідуальних випадках.

Відповідно до ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

У розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Тобто, під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, оскільки право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає, оскільки звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Враховуючи наведене, обов`язковою умовою захисту в адміністративному суді прав, свобод, інтересів фізичних осіб є одночасна наявність двох факторів: існування публічно-правових відносин між позивачем та відповідачем - суб`єктом владних повноважень; наявність факту порушень прав, свобод, інтересів позивача, вчинених або допущених відповідачем у таких правовідносинах.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що на даний час Добростанівська сільська рада Яворівського району Львівської області не має повноважень щодо розпорядження землями, які знаходяться поза межами населеного пункту.

Відтак, суд вважає, що відповідач жодних прав позивача не порушував.

В той же час, позивачем не надано суду доказів звернення до належного суб`єкта виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів та отримання відмови в задоволенні вимог (щодо погодження проекту землеустрою).

Крім того, доказів оскарження дій Добростанівської сільської ради Яворівського району Львівської області щодо позбавлення Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району) права на набуття права власності, подальшого використання та будівництва, як зазначає позивач, суду не надано, як і не було заявлено таких вимог в межах розгляду даної справи чи іншого судового спору.

Відповідач є органом місцевого самоврядування, який, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, має право діяти лише у межах, передбачених діючим законодавством України. Добростанівська сільська рада Яворівського району Львівської області при розгляді листа про погодження проектної документації щодо відведення земельної ділянки в постійне користування Міністерства оборони України площею 226,2000 га керувалась виключно чинним законодавством України. Таким чином, суд вважає, що відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог та визнання протиправними таких дій відповідача.

Більше того, суд зазначає, що позивач, заявляючи дану позовну вимогу, фактично просить суд втрутитися у дискреційні повноваження компетентного органу. На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Такого правового висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 23 травня 2018 року у справі №825/602/17, яка в силу ч.5 ст.242 КАС України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

При цьому, задоволення вказаної позовної вимоги фактично порушить закріплені законом виключні повноваження щодо здійснення дозвільної діяльності на погодження проекту землеустрою та фактично призведе до вчинення дій поза встановленою чинним законодавством процедурою.

Доводи позивача, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження та спростовуються доказами, що містяться у матеріалах справи. Адже, згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідач довів суду належними та допустимими в спірних правовідносинах доказами з посиланнями на відповідні положення законодавства про необґрунтованість позовних вимог позивача.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача погодити Яворівській квартирно-експлуатаційній частині (району) проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 226,2000 га на території Добростанівської сільської ради Яворівського району Львівської області по вул.Заставля, 34а. є необґрунтованими, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст.139 КАС України, сплачений при зверненні до суду судовий збір позивачу не повертається.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 134, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову Яворівської квартирно-експлуатаційної частини району до Добростанівської сільської ради Яворівського району Львівської області про зобов`язання до вчинення дій відмовити повністю.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до пп.15.5 п.15 Розділу VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст рішення складений та підписаний 09 серпня 2019 року.