Справа № 160/9577/18
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2019-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 липня 2019 року м. Дніпросправа № 160/9577/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів:

судді - доповідача Чумака С.Ю.,

суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 березня 2019 року в адміністративній справі № 160/9577/18 (суддя І інстанції - Горбалінський В.В.)

за позовом ОСОБА_1 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо призначення пенсії громадянці ОСОБА_1 у розмірі 59% загальної суми грошового забезпечення за 23 роки вислуги та відмови в перерахунку пенсії відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», як звільненої зі служби в поліції на підставі пункту 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу), протиправними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії громадянці ОСОБА_1 , призначити та виплачувати основний розмір пенсії на підставі пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у розмірі 64% відповідних сум грошового забезпечення за 23 роки вислуги, починаючи з 1 вересня 2016 року з урахуванням фактично виплачених сум.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 березня 2019 року позов задоволено в повному обсязі.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачеві можна провести збільшення розміру пенсії на 5% при звільненні зі служби з поліції за умови надання рішення медичної комісії про непридатність до служби в поліції. Оскільки позивачем таке рішення не надавалось, то у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ

Наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 23 травня 2016 року № 127 о/с позивач була звільнена зі служби в поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 (через хворобу) Закону України «Про національну поліцію». Цим же наказом позивачу було установлено вислугу років на день звільнення у календарному обчисленні 23 роки 6 місяців 13 днів (а.с. 13).

Підставою звільнення позивача стало свідоцтво про хворобу № 125 від 23.05.2016 року, що було видане військово-лікарською комісією ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області», відповідно до якого встановлено наявність у позивача захворювання, яке пов`язано з проходженням служби в органах внутрішніх справ, та визнано непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним у воєнний час (а.с. 15-16).

Так, з 24.06.2016 року позивачу було призначено пенсію за вислугою років з 01.06.2016 у розмірі 64% від суми грошового забезпечення, що склало 6431,97 грн. (а.с. 19).

З 01.09.2016 позивачу зменшено розмір пенсії до 59% від суми грошового забезпечення за відповідною посадою, що у грошовому еквіваленті склало 5929,47 грн. (а.с. 20).

Зменшення розіру пенсії відбулось за рахунок зменшення основного розміру пенсії з 55 до 50 %.

20 листопада 2018 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомлено позивача, що згідно протоколу за пенсійною справою від 1 вересня 2016 року основний розмір пенсії складає 59% грошового забезпечення (а.с. 20).

23 листопада 2018 року позивач звернулась до відповідача із письмовим зверненням, на яке 7 грудня 2018 року отримала від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області письмову відповідь за № К18524-18, в якій зазначено, що пенсія призначена їй в розмірі 59% грошового забезпечення за 23 роки вислуги, оскільки у свідоцтві про її хворобу не міститься інформація про непридатність до служби в поліції, а лише визнано її непридатною до військової служби, та повідомлено про необхідність провести заміну раніше наданого свідоцтва про хворобу та подати виправлений документ на їх адресу (а.с. 18).

Відповідно до Довідки № Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області позивач отримує пенсію з вересня 2016 року у розмірі 5929,47 грн.

Не погодившись з вказаним перерахунком пенсії у бік зменшення, позивач звернулась з адміністративним позовом до суду.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

За приписами статті 102 Закону України від 2 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580) пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом № 2262.

Згідно з преамбулою Закону України від 09.04.1992 року № 2262 "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон № 2262) цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до статті 1 Закону № 2262 особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

За приписами пункту «а» ст. 13 Закону № 2262 пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Частиною 1 статті 77 Закону № 580 встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Отже, статтею 77 Закону № 580 встановлено вичерпний перелік підстав звільнення особи, яка служить в органах Національної поліції України. При цьому, як правильно зазначив суд першої інстанції, однією із вказаних підстав для звільнення є хвороба особи, яка підтверджується висновком медичної комісії про її непридатність до служби в поліції.

Відповідно до п. 1.1 Положення про діяльність військово-лікарської комісії в системі МВС України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 85 від 06.02.2001 (надалі - Порядок № 85), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин у 2016 році, медичний огляд проводиться з метою визначення: придатності кандидатів за станом здоров`я, фізичним розвитком, а для окремих видів службової діяльності за індивідуальними психофізіологічними особливостями до служби в органах внутрішніх справ на посадах рядового й начальницького складу, з урахуванням вимог пункту 1.43 цього Порядку.

Згідно з п. 1.117 Порядку № 85 свідоцтво про хворобу складається: у мирний час - на осіб рядового й начальницького складу, визнаних не придатними до військової служби зі зняттям з військового обліку, не придатними для військової служби в мирний час, з обмежено придатними у воєнний час, обмежено придатними до військової служби, на курсантів та слухачів навчальних закладів МВС, визнаних не придатними до подальшого навчання за станом здоров`я.

За результатами проходження позивачем медичного огляду військово-лікарською комісією ДУ «ТМО МВС України в Дніпропетровській області» видано свідоцтво про хворобу № 125 від 23 травня 2016 року, за змістом якого ОСОБА_1 визнано непридатною до військової служби в мирний час та обмежено придатною у воєнний час. При цьому наявні у позивача захворювання пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ. (а.с. 15).

На підставі вказаного свідоцтва позивача звільнено зі служби в поліції за п. 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію», що відповідно до пункту «а» ст. 13 Закону № 2262 є підставою для призначення пенсії в розмірі 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення з нарахуванням 3 процентів відповідних сум грошового забезпечення за кожний рік вислуги понад 20 років.

Отже, оскільки вислуга позивача складає 23 роки, то до основного розміру пенсії у 55% необхідно додати 9 % за 3 роки вислуги понад 20 років. З огляду на вказане суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що розмір пенсії позивача повинен складати 64% (55%+9%).

При цьому, визначальним для застосування приписів пункту «а» ст. 13 Закону № 2262 щодо розміру пенсії поліцейських є виключно підстава звільнення позивача з поліції. Орган поліції при звільненні позивача ототожнив непридатність позивача до військової служби в мирний час із непридатністю до служби в поліції, що є правильним у розумінні Законів № 580 та № 2262, і у відповідача немає підстав для ставлення такого висновку під сумнів, оскільки наказ про звільнення позивача є чинним. За правовою конструкцією пункту «а» ст. 13 Закону № 2262 при звільненні особи з поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" цій особі пенсія повинна призначатись в розмірі 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення. Іншого чинне законодавство не передбачає.

Щодо строку звернення до суду.

Як зазначалось вище, позивач звернулась з позовом до суду 18 грудня 2018 року з позовними вимогами щодо відновлення порушеного права з 1 вересня 2016 року.

Проте, відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя цієї ж статті).

Колегія суддів зазначає, що дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Це дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо публічно-правові відносини стали спірними, запобігає зловживанню правом зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень при виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови призводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Слід також зазначити, що дотримання строків звернення до суду з адміністративним позовом є однією з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень щодо строку розгляду адміністративних справ, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб безпосередньо залежить від меж їх реалізації у часі.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Позивачем заява про поновлення строку не подавалася, проте вказані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що призвело до помилкового рішення у справі і задоволення позову поза строком звернення до суду.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що позивач про зменшення їй відповідачем розміру пенсії дізналась не у листопаді 2018 року після вернення за роз`ясненнями до органу ПФУ, а одразу при отриманні пенсійної виплати за вересень 2016 року, оскільки у червні-серпні 2016 року отримувала пенсію в розмірі 6431,97 грн, а у вересні 2016 року отримала 5929,47 грн.

Крім того, позивач тривалий час знала про виплату їй пенсії у меншому розмірі, після отримання зменшених пенсійних виплат у вересні 2016 року, проте до суду за захистом порушених прав звернулась лише у грудні 2018 року. Отже позивач пропустила строк звернення до суду щодо певної частини позову, заяву про поновлення такого строку не подавала, проте це залишилось поза увагою суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Отже, з огляду на неподання позивачем заяви про поновлення строку з наведенням поважних підстав для його поновлення та звернення позивача до суду з адміністративним позовом 18 грудня 2018 року, тобто з пропуском строку звернення до суду щодо частини позовних вимог, позов за період з 1 вересня 2016 року по 17 червня 2018 року включно підлягає залишенню без розгляду.

При цьому приписи частини 3 статті 51 Закону № 2262 щодо проведення перерахунку пенсій військовослужбовцям без обмеження строком застосуванню до спірних правовідносин не підлягають, оскільки регулюють питання перерахунку пенсії у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, тобто інші правовідносини, ніж ті, що виникли між позивачем та відповідачем.

Отже, розгляду по суті позову підлягають лише вимоги на період з 18 червня 2018 року.

ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Позивач має право на відновлення порушеного права, але тільки в межах строку звернення до суду.

За таких обставин апеляційний суд, з огляду на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду в частині задоволення позову за період з 1 вересня 2016 року по 17 червня 2018 року скасувати і в цій частині позов залишити без розгляду, а в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Отже, судом першої інстанції порушені норми процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - частковому скасуванню.

Оскільки справа відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України є справою незначної складності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 березня 2019 року у справі № 160/9577/18 скасувати в частині задоволення позову за період з 1 вересня 2016 року по 17 червня 2018 року і в цій частині позов залишити без розгляду.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач С.Ю. Чумак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко