Справа № 816/4446/15
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2019-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

08 серпня 2019 року

Київ

справа №816/4446/15

адміністративне провадження №К/9901/9964/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Загороднюка А.Г.

суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.,

розглянувши в попередньому засіданні касаційну скаргу Міністерства юстиції України на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2015 року (головуючий суддя Петрова Л.М.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 1 березня 2016 року (головуючий суддя Сіренко О.І.; судді Спаскіна О.А., Любчич Л.В.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника відділу організації державної реєстрації речових прав на нерухоме майно нотаріусами управління нотаріату та фінансового моніторингу департаменту нотаріату, банкрутства та функціонування центрального засвідчувального органу Захандревич Олени Вікторівни , головного спеціаліста відділу організації державної реєстрації речових прав на нерухоме майно нотаріусами управління нотаріату та фінансового моніторингу департаменту нотаріату, банкрутства та функціонування центрального засвідчувального органу Залізнюк Олени Вікторівни , головного спеціаліста сектору правової допомоги та легалізації документів управління нотаріату та фінансового моніторингу департаменту нотаріату, банкрутства та функціонування центрального засвідчувального органу Васянович Анжели Анатоліївни , третя особа Міністерство юстиції України про визнання дій протиправними,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних- вимог та їх обґрунтування

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до начальника відділу організації державної реєстрації речових прав на нерухоме майно нотаріусами управління нотаріату та фінансового моніторингу департаменту нотаріату, банкрутства та функціонування центрального засвідчувального органу Захандревич Олени Миколаївни , головного спеціаліста відділу організації державної реєстрації речових прав на нерухоме майно нотаріусами управління нотаріату та фінансового моніторингу департаменту нотаріату, банкрутства та функціонування центрального засвідчувального органу Залізнюк Олени Вікторівни , головного спеціаліста сектору правової допомоги та легалізації документів управління нотаріату та фінансового моніторингу департаменту нотаріату, банкрутства та функціонування центрального засвідчувального органу Васянович Анжели Анатоліївни , третя особа: Міністерство юстиції України про визнання протиправними дій при здійсненні процедури проставлення апостиля від 08 жовтня 2012 року №2-13666 на заяві, складеній від імені ОСОБА_1 , яка викладена на нотаріальному бланку ВРР №565476.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що на початку 2013 року ОСОБА_1 дізнався про те, що колишня дружина ОСОБА_9 вивезла за кордон до Швейцарії доньку ОСОБА_10 . При цьому дозволу на виїзд дитини позивач не давав. З відповіді управління Служби безпеки України в Полтавській області від 16 жовтня 2015 року позивачу стало відомо, що у ході досудового слідства встановлено, що співробітниками Міністерства юстиції України неправомірно проставлений штамп апостиля на заяві від імені ОСОБА_1 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, яка засвідчена 28 вересня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забігайлом С.Ю. та викладена на нотаріальному бланку ВРР №565476, тобто у порушення нормативно-правових актів, що регулюють процедуру його виконання. Так, у жовтні 2012 року працівниками Міністерства юстиції України була проведена перевірка справжності спеціального бланку нотаріального документу серії ВРР №565476. Зазначений бланк на момент перевірки, у відповідності до інформаційної довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів №59409197 від 08 жовтня 2012 року значився викраденим. Про зазначене було відомо працівникам Міністерства юстиції України, які у подальшому незаконно проставили на заяві (бланк серії ВРР №565476) штамп апостилю.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 1 березня 2016 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії начальника відділу організації державної реєстрації речових прав на нерухоме майно нотаріусами управління нотаріату та фінансового моніторингу департаменту нотаріату, банкрутства та функціонування центрального засвідчувального органу Захандревич Олени Миколаївни , головного спеціаліста відділу організації державної реєстрації речових прав на нерухоме майно нотаріусами управління нотаріату та фінансового моніторингу департаменту нотаріату, банкрутства та функціонування центрального засвідчувального органу Залізнюк Олени Вікторівни , головного спеціаліста сектору правової допомоги та легалізації документів управління нотаріату та фінансового моніторингу департаменту нотаріату, банкрутства та функціонування центрального засвідчувального органу Васянович Анжели Анатоліївни при здійсненні процедури проставлення апостиля від 08 жовтня 2012 року №2-13666 на заяві, складеній від імені ОСОБА_1 , яка викладена на нотаріальному бланку ВРР №565476.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що кожним із відповідачів вчинено порушення при здійсненні процедури проставлення апостиля від 08 жовтня 2012 року №2-13666 на заяві, складеній від імені ОСОБА_1 , яка викладена на нотаріальному бланку ВРР №565476, що свідчить про протиправність їх дій, які у подальшому призвели до незаконного вивезення доньки позивача закордон.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі скаржник вказує на те, що судами попередніх інстанцій правильно встановлено обставини справи, але допущено порушення норм матеріального і процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Скаржник стверджує, що судами неправильно оцінено предмет звернень позивача до Міністерства юстиції України як виключно незаконне вивезення неповнолітньої дитини, тоді як вбачається із наданої суду для дослідження переписки, зокрема, запиту №0-2674 від 26 лютого 2013 року, що предметом переписки є саме правомірність проставлення спірного апостилю стосовно малолітньої ОСОБА_10 . У основу оскаржуваних судових рішень було покладено лист Міністерства юстиції України від 27 травня 2013 року №К-6851/131, яким повідомлялося, що на сектор правової допомоги та легалізації документів законодавством не покладено обов`язків щодо перевірки бланків за даними Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів.

Скаржник вважає, що позивачем пропущено строки звернення до суду з позовом, оскільки ОСОБА_1 було відомо про факт незаконного вивозу до Швейцарії малолітньої доньки ОСОБА_10 у 2013 році, про що зазначав позивач у своїх зверненнях до Міністерства юстиції України починаючи з 21 лютого 2013 року.

Скаржник вважає неправомірними висновки судів першої та апеляційної інстанцій, що притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб Міністерства юстиції України не може обмежувати прав позивача на захист його інтересів. Судом не враховано, що окрім вжитих Міністерством юстиції України заходів, самим позивачем були вжиті належні та допустимі способи відновлення порушеного права, а саме: звернення із заявою про злочин до правоохоронних органів та розпочато процедуру повернення дитини відповідно до вимог Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року. При цьому, на момент прийняття оскаржуваного рішення позивачеві повернуто дитину.

Скаржник зазначає, що суди попередніх інстанції не дали належної оцінки тому факту , що на час звернення до суду порушені права позивача були відновлені, оскільки неповнолітня дитина ОСОБА_10 , 2007 року народження була повернута позивачу.

У даному випадку, на думку скаржника, відсутній спір , який має владні управлінські ознаки, між позивачем та відповідачами. Більш того, між вказаними сторонами відсутній будь-який спір. Незважаючи на це, судом першої інстанції при відсутності спору між сторонами, не зазначивши, який саме припис законодавства відповідачами порушено, на підставі припущень задоволено позов, і більш того, з даного органу стягнуто судові витрати.

Позиція інших учасників справи

Заперечення на касаційну скаргу від позивача до суду не надходили, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Рух касаційної скарги

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 квітня 2016 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 1 березня 2016 року.

15 грудня 2017 року припинено процесуальну діяльність Вищого адміністративного суду України, у зв`язку із початком роботи Верховного Суду.

На виконання пп. 4 п. 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України в редакції з 15 грудня 2017 року, дану касаційну скаргу разом з матеріалами адміністративної справи передані на розгляд Касаційному адміністративному суду у складі Верховного Суду.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, касаційне провадження №К/9901/9964/18 (адміністративна справа № 816/4446/15) визначено колегію суддів Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду для розгляду даної касаційної скарги у наступному складі: судді - доповідача - Шарапи В.М., суддів: Бевзенко В.М., Данилевич Н.А.

Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 30 травня 2019 року № 548/0/78-19 призначено повторний автоматизований розподіл, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Шарапи В.М., що унеможливлює її участь у розгляді касаційних скарг.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 31 травня 2019 року визначено новий склад суду: судді - доповідача Загороднюка А.Г., суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 6 серпня 2019 року зазначену адміністративну справу призначив до розгляду.

Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи

На початку 2013 року позивач дізнався про те, що ОСОБА_9 вивезла за кордон до Швейцарії їхню неповнолітню доньку Марію . Оскільки позивач не надавав нікому дозволу на виїзд його неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон, звернувся до посольства Швейцарії в Україні.

На звернення, позивач отримав інформацію, що для отримання візи для вивозу за кордон до Швейцарії неповнолітньої ОСОБА_10 ОСОБА_9 надала нотаріально завірену заяву від імені позивача про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, яка засвідчена 28 вересня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Забігайлом С.Ю. та викладена на нотаріальному бланку ВРР №565476 .

На зазначеній нотаріально засвідченій заяві, 08 жовтня 2012 року посадовою особою Міністерства юстиції України, ОСОБА_18 , був проставлений апостиль, зворотній бік. Тим самим засвідчено дійсність статусу, підпису та печатки нотаріуса Забігайло С.Ю . Згідно із Гаазькою конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05 жовтня 1961 року зазначений документ є чинними в усіх країнах-учасницях конвенції.

Для з`ясування обставин видачі ОСОБА_9 заяви про надання дозволу на виїзд доньки Марії , в 2013 році звернувся до правоохоронних органів із заявою про підробку документа та незаконне переміщення дитини через державний кордон України.

Управління СБУ в Полтавській області зареєструвало кримінальне провадження №0000221 за підозрою ОСОБА_9 у вчинені злочинів, передбачених частиною першою статті 332 ( незаконне переправлення осіб через державний кордон України), частиною четвертою статті 358 ( використання завідомо підробленого документу), частиною першою статті 382 ( невиконання судового рішення) Кримінального кодексу України, що підтверджується листом слідчого відділу від 16 жовтня 2015 року №66/6/2-2531.

Позивач також звернувся до нотаріуса у місті Полтаві та отримав скорочений Витяг з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, №65739160 від 28 березня 2013 року, згідно якого бланк нотаріального документа ВРР №565476 значиться як витрачений 15 травня 2012 року, код витрачання бланка: 25 - викрадений. Бланк значився за Четвертою Київською державною нотаріальною конторою.

Приватний нотаріус Забігайло С.Ю. на звернення позивача листом від 26 квітня 2013 року повідомив, що бланк серії ВРР №565476 ним не отримувався та не використовувався. За реєстровим №1479 підпис на заяві про згоду батька на виїзд доньки за кордон ним не засвідчувався. 28 вересня 2012 року ОСОБА_1 для вчинення нотаріальних дій до Забігайла С.Ю. не звертався.

Згідно відповіді Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області від 03 квітня 2013 року №10/6039, працівниками міліції була перевірена книга реєстру нотаріальних дій нотаріуса Забігайла С.Ю. У зазначеній книзі не мається записів про складання нотаріального документа від імені ОСОБА_1

В кінці березня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до Міністерства юстиції України із заявою щодо незаконного вивозу до Швейцарії доньки ОСОБА_10 .

26 квітня 2013 року Міністерство юстиції України в листі №О-5148/131 повідомило про те, що не має можливості надати відомості щодо серії та номера спеціального бланка нотаріальних документів, на якому було проставлено апостиль, зареєстрований за №2-13666 .

На звернення представника позивача ОСОБА_22 до Міністерства юстиції України, отримано лист від 27 травня 2013 року №К-6851/131 за підписом заступника міністра ОСОБА_23 , в якому зазначено, що у сектору правової допомоги та легалізації документів законодавством відсутні обов`язки щодо перевірки бланків за даними Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів .

Як стверджує у своєму позові позивач, отримавши такі роз`яснення від центрального органу державної виконавчої влади в особі Міністерства юстиції України Одабаш`ян С.А. переконаний у тому, що державні службовці такого рівня не вчиняли протиправних дій та процедура проставлення апостиля була законною.

Зважаючи на те, що кримінальне провадження у справі про незаконне переміщення доньки позивача через державний кордон України стосовно ОСОБА_9 , ще триває, 09 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до УСБ України в Полтавській області із заявою про надання інформації щодо прийнятого у справі остаточного рішення та чи встановлено факт підробки документа. Одночасно позивачем подано клопотання про отримання копій документів.

16 жовтня 2015 року УСБ України в Полтавській області в листі №66/6-2531 повідомило позивача про те, що у ході досудового слідства встановлено, що співробітниками Міністерства юстиції України неправомірно проставлений апостиль на заяві від імені ОСОБА_1 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, яка засвідчена 28 вересня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Забігайлом С.Ю. та викладена на нотаріальному бланку ВРР №565476, тобто у порушення вимог нормативно-правових актів, що регулюють процедуру його виконання. У листі зазначено, що у жовтні 2012 року працівниками Міністерства юстиції України проведена перевірка справжності спеціального бланку нотаріального документу серії ВРР №566476. Зазначений бланк на момент перевірки, у відповідності до інформаційної довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів №59409197 від 08 жовтня 2012 року значився викраденим. При цьому, у листі наголошено, що про це відомо працівникам Міністерства юстиції України, які у подальшому незаконно проставили на заяві (бланк серії ВРР №565476) апостиль. Також останньому було надано копію наказу Міністерства юстиції України № 634/к від 3 червня 2013 року про попередження посадових осіб Міністерства юстиції України, які здійснювали процедуру проставляння апостилю ОСОБА_18 , Васянович А.А. та Залізнюк О.В. щодо недопущення в роботі порушень вимог чинного законодавства.

У зв`язку з отриманням вищезазначеної інформації, позивач вважаючи, що посадовими особами Міністерства юстиції України, які здійснювали процедуру проставляння апостиля 28 вересня 2012 року на заяві про надання згоди на вивіз його неповнолітньої доньки за кордон, порушено його права та законні інтереси, 22 жовтня 2015 року звернувся до суду з адміністративним позовом саме до вищезазначених посадових осіб.

Релевантні джерела права й акти їх застосування (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин)

Відповідно до частина 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України (тут і далі - у редакції, чинній на час прийняття рішень судами першої та апеляційної інстанцій) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

На підставі пункту 7 частини першої статті 3 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 1 частини другої статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Наказом Міністерства закордонних справ України, Міністерства освіти і науки України та Міністерства юстиції України від 05 грудня 2003 року №237/803/151/5 затверджено Правила проставлення апостиля на офіційних документах, призначених для використання на території інших держав, та підготовки Міністерством юстиції України нотаріально оформлених документів для подальшої консульської легалізації".

Відповідно до Положення про Міністерство юстиції, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №395, Міністерство юстиції, зокрема, проставляє апостиль на офіційних документах, що видаються органами юстиції та судами, а також на призначених для використання та території іноземних держав документах, що оформлюються нотаріусами.

Згідно з пунктом 3 Порядку проставлення апостиля в Міністерстві юстиції України на офіційних документах, призначених для використання на території інших держав, та підготовки Міністерством юстиції України нотаріально оформлених документів для подальшої консульської легалізації від 25 вересня 2012 року №1418/5 (який був чинним станом на дату проставлення апостиля), проставлення апостиля включає звірку відповідності підпису та якості, в якій виступала особа, що підписала документ, а також відбитків печатки та/або штампа, проставлених на документі, зразкам, що є наявними у справах Міністерства юстиції України або були витребувані.

Пунктом 7 Правил проставлення апостиля на офіційних документах, призначених для використання на території інших держав, затверджених наказом Міністерства юстиції України, Міністерства освіти і науки, Міністерства закордонних справ, від 05 грудня 2003 року №237/803/151/5, документи, подані для проставлення апостиля, розглядаються відповідними компетентними органами, визначеними в пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 18 січня 2003 року №61 "Про надання повноважень на проставлення апостиля, передбаченого Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів" (далі - компетентні органи).

Відповідно до пункту 10 Правил проставлення апостиля на офіційних документах, призначених для використання на території інших держав, затверджених наказом Міністерства юстиції України, Міністерства освіти і науки, Міністерства закордонних справ, від 05 грудня 2003 року №237/803/151/5, у разі прийняття рішення про здійснення підготовки нотаріально оформлених документів для подальшої консульської легалізації особа, уповноважена на здійснення відповідних процедур : звіряє відповідність підпису нотаріуса, а також відбитка печатки та/або штампа, проставлених на документі, зразкам, що є наявними у справах Міністерства юстиції України або були витребувані відповідно до пункту 13 цього Порядку ; проставляє на поданому офіційному документі штамп, який засвідчує справжність попереднього підпису державного або приватного нотаріуса, уповноваженого відповідно до закону вчиняти нотаріальні дії, і справжність відбитка гербової печатки державної нотаріальної контори або приватного нотаріуса, за зразками. Наведеними у додатках 1,2 до цього Порядку, з його подальшим заповненням та скріплює його печаткою структурного підрозділу Міністерства юстиції України, до повноважень якого належать проставляння апостиля та підготовка документів для подальшої консульської легалізації; реєструє документ для подальшої консульської легалізації в журналі реєстрації документів для подальшої консульської легалізації, опис якого наведено у пункті 21 цього Порядку.

Повноваження щодо проставлення апостиля у Міністерстві юстиції України покладено на сектор правової допомоги та легалізації документів Департаменту нотаріату, банкрутства та функціонування центрального засвідчувального органу.

Наказом директора Департаменту нотаріату, банкрутства та функціонування центрального засвідчувального органу затверджено положення про відділ правової допомоги та легалізації документів управління нотаріату та фінансового моніторингу юридичних послуг, пунктами 3.1 та 3.2 якого визначено повноваження цього відділу щодо забезпечення вимоги Гаазької конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 5 жовтня 1961 року щодо проставляння апостиля на документах , призначених для використання на території інших держав, здійснює розгляд та підготовку нотаріально оформлених документів для їх подальшої консульської легалізації.

Відповідно до пункту 5.5.1; 5.5.4 Положення про відділ правової допомоги та легалізації документів управління нотаріату та фінансового моніторингу юридичних послуг, начальник відділу, яким на час проставляння апостиля була відповідач по справі ОСОБА_18 , здійснює керівництво діяльністю відділу; забезпечує виконання покладених на відділ завдань.

Згідно з п.п. 2.2 Посадової інструкції провідного спеціаліста відділу правової допомоги та легалізації документів управління нотаріату та фінансового моніторингу юридичних послуг, провідній спеціаліст здійснює розгляд документів, призначених для використання на території інших держав, проставляє на них апостиль та проводить реєстрацію проставлених апостилей; здійснює підготовку документів виданих компетентними органами для їх подальшої легалізації.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Як вбачається з матеріалів справи, апостиль підписаний начальником відділу Департаменту Міністерства юстиції України Захандревич Оленою Миколаївною , отже, зазначена особа несе пряму відповідальність за підписані нею документи, незалежно від того, чи перевіряла вона їх на відповідність вимогам законодавства, чи поклалася на довіру своїм підлеглим.

Відповідачами не заперечується, що бланк, поданий на легалізацію, згідно відомостей інформаційної довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, значився як викрадений.

Відповідачем Залізнюк О.В. проведена перевірка справжності спеціального бланку нотаріального документу серії ВРР №565476, на якому викладена заява ОСОБА_1 та встановлено, що код витрачання цього бланку зазначено, як викрадений.

Про виявленний факт Залізнюк О.В. не повідомила свого безпосереднього керівника ОСОБА_18 та подала документи на реєстрацію. ОСОБА_18 , начальником відділу правової допомоги та легалізації документів, належним чином не проведено перевірку поданих їй на підпис документів. Провідним спеціалістом відділу Васянович А.А. при реєстрації апостилю було допущено технічну помилку і вказаний апостиль зареєстровано в Журналі реєстрації проставлення апостилів за №2-13673 замість вказаного на документі №2-13666.

Враховуючи викладене, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що кожним із відповідачів вчинено порушення при здійсненні процедури проставлення апостиля від 08 жовтня 2012 року №2-13666 на заяві, складеній від імені ОСОБА_1 , яка викладена на нотаріальному бланку ВРР №565476, що свідчить про протиправність їх дій, які у подальшому призвели до незаконного вивезення доньки позивача закордон.

Суд вважає, доводи скаржника безпідставними про те, що судами, неправильно оцінено предмет звернень позивача до Міністерства юстиції України, як виключно незаконне вивезення неповнолітньої дитини, оскільки як вбачається з рішень судів попередніх інстанцій, судами надавалась належна оцінка проставленню апостилю на бланку заяви, а саме, перевірялась відповідність його вимогам законодавства.

Щодо доводів касаційної скарги про необхідність залишення позовної заяви без розгляду з огляду на пропуск позивачем строку звернення до суду, колегія суддів виходить із такого.

За правилами частини першої статті 102 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час звернення позивача до суду з даним позовом) пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Частиною першою статті 100 цього ж Кодексу обумовлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2015 року суд визнав поважним причини пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом і поновив цей строк. Суд надав належну та детальну оцінку обставинам справи і причинам поважності пропуску строку звернення до суду.

Враховуючи викладене, Суд не вбачає підстав для переоцінки поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом і відхиляє відповідні доводи скаржника.

Посилання Міністерства юстиції України на той факт, що відновлення прав позивача відбулося фактом притягнення відповідачів до дисциплінарної відповідальності та порушенням кримінальної справи, Суд вважає такими, що не відповідають дійсності, оскільки в самій касаційній скарзі відповідач зазначив, що строки притягнення до дисциплінарної відповідальності відповідачів на момент перевірки їх дій сплинув, а провадження по кримінальній справі №0000221 здійснюється за підозрою ОСОБА_9 у вчинені злочинів, передбачених ч. 1 ст. 332 ( незаконне переправлення осіб через державний кордон України), ч. 4 ст. 358 ( використання завідомо підробленого документу), ч. 1 ст. 382 ( невиконання судового рішення) Кримінального кодексу України, що підтверджується листом слідчого відділу від 16 жовтня 2015 року №66/6/2-2531.

Щодо доводів скаржника, що у даній справі відсутній спір, який має владні управлінські ознаки між позивачем та відповідачами, колегія суддів виходить із такого.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Враховуючи викладене, Суд вважає безпідставними твердження позивача, про те, що між позивачем і відповідачем відсутній публічно-правовий спір, оскільки у цій справі позивач, оскаржує правомірність дій покладених на посадових осіб Міністерства юстиції України, які здійснювали процедуру проставляння апостиля 28 вересня 2012 року на заяві про надання згоди на вивіз його неповнолітньої доньки за кордон. Посадові особи Міністерства юстиції України здійснювали управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, дії яких вплинули на права та законні інтереси позивача.

Також Суд вважає необґрунтованими доводи скаржника про те, що судами попередніх інстанцій надано не належну оцінку тому факту, що на час звернення до суду порушені права позивача були відновлені, оскільки неповнолітня дитина ОСОБА_10 , 2007 року народження була повернута позивачу, а тому відсутній взагалі будь - який спір між сторонами. Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що предметом спору у даній справі є протиправні дії відповідачів, пов`язані з виконанням ними функцій державного органу, процедури проставляння апостилю, а не правомірність вивезення дитини позивача за кордон. Переміщення неповнолітньої доньки позивача за кордон є наслідком протиправних дій відповідачів.

Також Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Отже, доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України (в редакції, чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Таким чином, суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, підстави для їх скасування відсутні, а тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Міністерства юстиції України - залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 1 березня 2016 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: А.Г. Загороднюк

Судді Л.О. Єресько

В.М. Соколов