Справа № 200/6226/19-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2019-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року справа №200/6226/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Компанієць І.Д., Гайдара А.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Добропільське Автотранспорте підприємство" на додаткове рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 р. у справі № 200/6226/19-а (головуючий І інстанції Михайлик А.С.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Добропільське Автотранспорте підприємство» до Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю «Добропільське Автотранспорте підприємство» (далі - позивач, ТОВ «Добропільське АТП») звернулось до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач, Управління Укртрансбезпеки), в якому просило: визнати протиправною та скасувати постанову № 081047 від 19.02.2019 на суму 1700,00 грн.; стягнути витрати на правову допомогу у сумі 1620,00 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року позовні вимоги задоволено, а саме суд: визнав протиправною та скасував постанову № 081047 від 19.02.2019 про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 1 700,00 грн.

Позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з заявою щодо ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу у сумі 1620,00 грн.

Додатковим рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року заяву задоволено частково, а саме стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки в Донецькій області на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Добропільське АТП» судові витрати на правову допомогу у сумі 800 гривень 00 коп. У задоволенні решти викладених у заяві про розподіл судових витрат вимог відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з додатковим рішенням, подав апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати судове рішення в частині відмови у стягненні усіх витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 1620, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що підставою для зменшення сум судових витрат є клопотання іншої сторони, яке у даному випадку не подавалось. У договорі вказано які саме послуги стануть підставою для оплати праці адвоката, перелік вартості послуг, які будуть надані підчас надання правової допомоги. Для визначення розміру витрат на правочину допомогу та з метою розподілу судових витрат позивач подав необхідні документи, які підтверджували витрати на правову допомогу. Також, просив стягнути з відповідача судові витрати за подання апеляційної скарги, а саме судовий збір та витрати на правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача понесені судові витрати у сумі 1620,00 грн.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1620,00 грн позивачем було надано копії: договору про надання професійної правничої допомоги б/н від 25.04.2019, укладений між позивачем та адвокатським об`єднанням «ДЕКСТРА»; додаткову угоду до договору від 26.04.2019; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката Бабіча В.О.; витяг з реєстру адвокатів, де місцем роботи Бабіча В.О. значиться АО "ДЕКСТРА"; звіт про витрачений адвокатом Бабічем В.О. час за договором; платіжне доручення від 28.05.2019 № 324 про сплату позивачем коштів за надання правової допомоги за договором б/н від 25.04.2019, додаткову угоду від 26.04.2019 на суму 1620,00 грн.

За пп. 1.1 договору, предметом є надання адвокатами АО "ДЕКСТРА" правової допомоги клієнту у судовому оскарженні про визнання постанови Управління Укртрансбезпеки в Донецькій області № 081047 від 19.02.2019.

В пп. 4.2 договору вказано, що вартість послуг адвоката визначається за звітом про витрачений адвокатом час з розрахунку: 1 година - 900 грн.; 1 судове засідання незалежно від його тривалості - 1000 грн.

У додатковій угоді від 26.04.2019 до договору та звіті про витрачений адвокатом Бабічем В.О. час за договором зазначено, що аналіз законодавства та письмових доказів становило 0,5 години (450 грн.), складання позовної заяви - 1,3 години (1170 грн.), гонорар загалом - 1 620 грн.

Суд задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення правочинної допомоги, виходив з того, що витрати на правову допомогу у сумі 1620 грн. не можна вважати такими, що є неминучими. Суд досліджуючи обставини справи вважав обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, а також відповідає характеру спору, розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у сумі 800 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно положень статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Загальний порядок розподілу судових витрат урегульовано статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, частинами 1, 3 якої встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України, яка не обмежує розмір таких витрат.

За змістом пункту 1 частини 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до частини 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому частиною 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд звертає увагу на те, що зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (постанова Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Проаналізувавши зроблений позивачем розрахунок, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, суд першої інстанції, як вже зазначалось, дійшов висновку, що обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, а також відповідає характеру спору, розміром витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, є сума 800 грн.

Проте, згідно пункту 6, 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто законодавець визначив, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами та при наявності зазначеного положення суд розглядає питання співмірності витрат.

Натомість, відповідачем не надано суду клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також не вчинено дій по доведенню не співмірності витрат, заявлених позивачем до відшкодування. Крім того, суд не надав оцінки значенню справи для позивача в наслідок притягнення його до відповідальності шляхом застосування адміністративно-господарських санкцій.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами співмірність його витрат на правничу допомогу із складністю предмету позову та обсягу наданих робіт.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню.

Керуючись ст.138, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Добропільське Автотранспорте підприємство" на додаткове рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 р. у справі № 200/6226/19-а - задовольнити.

Додаткове рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 р. у справі № 200/6226/19-а - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Добропільське АТП» про стягнення з Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки в Донецькій області судових витрат на правничу допомогу - задовольнити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служба України з безпеки на транспорті (03135, м. Київ, проспект Перемоги, будинок 14, ) в особі Управління Укртрансбезпеки в Донецькій області (84333, Донецька область, місто Краматорськ, вул. Академічна, 11-1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Добропільське АТП» (85323, Донецька обл., місто Мирноград, вулиця Центральна, будинок 56, ) судові витрати на правничу допомогу у сумі 1620 (одна тисяча шістсот двадцять) гривень 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служба України з безпеки на транспорті (03135, м. Київ, проспект Перемоги, будинок 14, ) в особі Управління Укртрансбезпеки в Донецькій області (84333, Донецька обл., місто Краматорськ, вул. Академічна, 11-1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Добропільське АТП» (85323, Донецька область, місто Мирноград, вулиця Центральна, будинок 56, ) судові витрати за подачу апеляційної скарги із сплати судового збору у сумі 2881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна) гривня 50 коп. та витрат на правничу допомогу у сумі 1980 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати підписання та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення проголошено та підписано 13 серпня 2019 року

Суддя - доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді А.В. Гайдар

І.Д. Компанієць