Справа № 160/5354/19
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 серпня 2019 року Справа № 160/5354/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
за участі секретаря судового засідання: Молоданова М.Ю.,
представника позивача: Журавльова О.С. ,
представника відповідача: Коваля О.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданніу місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРТНЕР-ЕКСПІ» до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу та про визнання протиправним та скасування припису, -
Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАРТНЕР-ЕКСПІ» (далі - ТОВ «ПАРТНЕР-ЕКСПІ», позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач, орган Пенсійного фонду), в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просило:
- скасувати припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування щодо достовірності відомостей, поданих до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 27.05.2019 року №52/10.2-39, виданий відповідачем;
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату недоїмки №Ю-41 від 27.05.2019 року, якою ГУ ПФУ в Дніпропетровській області вимагає від позивача сплатити недоїмку зі страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у сумі 128949,35грн.
В обґрунтування пред`явленого позову зазначалося, що вимога про сплату недоїмки №Ю-41 від 27.05.2019 року є незаконною та підлягає скасуванню в частині невірного визначення суми недоїмки у розмірі 128793,59грн., оскільки підставою для прийняття вказаної вимоги стали висновки відповідача, викладені в акті перевірки від 27.05.2019 року №52/10.2-10, про несвоєчасну сплату позивачем страхових внесків у загальній сумі 128949,35грн., в тому числі і у сумі 128744,16грн. за 2004 рік, в порушення п.п.1 п.8 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та п.п.1. 3-5 ст.4 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, що діяла на дату нарахування виплат). Водночас, вказані висновки є хибними, оскільки ТОВ «ПАРТНЕР-ЕКСПІ» в 2004 році перебувало на спрощеній системі оподаткування з правом сплати єдиного податку за ставкою 10% та, з урахуванням приписів Указу Президента України від 03.07.1998 року №27/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва» та Закону України «Про державну підтримку малого підприємства», позивач в 2004 році сплатив внески на загальнообов`язкове пенсійне страхування у складі єдиного податку у розмірі 42%, в той час як в оскаржуваній вимозі підприємство зобов`язано сплатити ще 32% від сум фактичних витрат на оплату праці за 2004 рік, що свідчить про застосування до ТОВ «ПАРТНЕР-ЕКСПІ» подвійного оподаткування.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.06.2019 року прийнято до розгляду вищевказану позовну заяву ТОВ «ПАРТНЕР-ЕКСПІ» та відкрито провадження в адміністративній справі №160/5354/19, призначено цю справу до розгляду у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи на 10.07.2019 року о 10:00 год., а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
10 липня 2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов відзив ГУ ПФУ в Дніпропетровській області на позовну заяву ТОВ «ПАРТНЕР-ЕКСПІ», в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що за результатами перевірки позивача щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування складено акт від 27.05.2019 року №52/10.2-10, яким встановлено численні порушення підприємством вимог чинного законодавства, в тому числі встановлено порушення підприємством п.п.1 п.8 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та п.п.1. 3-5 ст.4 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, що діяла на дату нарахування виплат), що стало наслідком відхилення сплати в 2004-2005р.р. страхових внесків на загальну суму 128949,35грн., в тому числі на суму 128793,59грн. за 2004 рік. Допущення встановлених перевіркою порушень позивачем не спростовано. Посилання позивача на Указ Президента України від 03.07.1998 року №27/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва», відповідно до якого останній в 2004 році сплатив внески на загальнообов`язкове пенсійне страхування у складі єдиного податку у розмірі 42% ,є безпідставними, оскільки з прийняттям Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) не встановлено пільг та звільнення від сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування для суб`єктів підприємницької діяльності, котрі перейшли на спрощену систему оподаткування, а відтак позивач у 2004 році повинен був сплачувати страхові внески до Пенсійного фонду в розмірі 32% від фонду оплати праці у загальному порядку, незважаючи на те, що він є платником єдиного податку відповідно до вказаного Указу. Щодо позовної вимоги про скасування припису, відповідачем було зазначено, що під час перевірки позивача було встановлено, зокрема, порушення норм чинного законодавства, а саме: подання до реєстру застрахованих осіб недостовірних відомостей (не вірно вказано ПІБ по застрахованим особам (порушення виявлено на підставі копій паспортів та довідок про присвоєння ідентифікаційного номеру (карток платників податків); подання до реєстру застрахованих осіб недостовірних відомостей про реєстрації номери облікової картки по застрахованим особам (порушення виявлено на підставі ксерокс довідки про присвоєння ідентифікаційного номера та ксерокопії паспорта); подання до реєстру застрахованих осіб не достовірних відомостей про період трудової діяльності застрахованих осіб (порушення виявлено на підставі наказів по особовому склад особових справ); подання до реєстру застрахованих осіб недостовірних відомостей про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію), на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески по застрахованим особам (порушення виявлено на підставі розрахую відомостей з нарахування заробітної плати за 2004 - 2007 роки); неподання до реєстру застрахованих осіб достовірних відомостей про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію), на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески по застрахованій особі (порушення виявлено на підставі розрахункових відомостей з нарахування заробітної плати за 2005 рік оборотно-сальдових відомостей по рахункам 661,651); подання до реєстру застрахованих осіб індивідуальних відомостей за 2004 звіти невірно визначеними сумами страхового збору нарахованого роботодавцем на заробітну плату по застрахованим особам. Статтею 13-1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-УІ (далі - Закон №2464-УІ) передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право: у разі виявлення за результатами перевірки поданих страхувальником недостовірних відомостей про застрахованих осіб видавати приписи щодо усунення цих порушень та вимагати від платників єдиного внеску усунення виявлених порушень. Позивачем жодним чином не заперечено та не спростовано факт допущення вищеперелічених порушень. За таких обставин, відповідач приймаючи оскаржуваний припис, діяв у межах наданих йому повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством.
У судовому засіданні представник позивача підтримав пред`явлену позовну заяву у повному обсязі та, посилаючись на викладені у ній доводи, просив повністю її задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовної заяви, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на неї.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відмову в задоволені адміністративного позову, виходячи з наступних підстав.
- встановлено заниження суми фактичних витрат на оплату праці з урахуванням максимальної величини, з яких утримуються страхові внески у розмірі 0,5-2 % на загальну суму 1 410,76грн, в т.ч.: за 2004 рік на загальну суму 258,80 грн., а саме: заниження суми фактичних витрат на оплату праці з урахуванням максимальної величини, з яких утримуються страхові внески - в березні 2004 року на суму 137,04 грн., - в червні 2004 року 159,15 грн., - в жовтні 2004 року на суму 1 382,99 грн. та завищення суми фактичних витрат на оплату праці з урахуванням максимальної величини, з яких утримуються страхові внески - в вересні 2004 року на суму 1 116,38 грн., - в листопаді 2004 року на суму 304,00 грн., що виникло внаслідок невірного відображення фонду оплати праці в додатку 23 (табл. 2 до Акту); за 2005 рік на загальну суму 696,68 грн., а саме: заниження суми фактичних витрат на оплату праці з урахуванням максимальної величини, з яких утримуються страхові внески - в лютому на суму 50,69 грн., в травні на суму 31,02 грн., в червні на суму 104,17 грн., в липні на суму 65,08 грн., в серпні на суму 35,34 грн., у вересні на суму 71,20 грн., у листопаді на суму 273,42 грн., у грудні на суму 65,76 грн. що виникло внаслідок невірного відображення фонду оплати праці в додатку 23 (табл.2 до Акту); за 2006 рік на загальну суму 455,28 грн., а саме: в січні на суму 455,28 грн., що виникло внаслідок не вірного відображення фонду оплати праці в додатку 23 (табл. 2 до Акту); за 2007 рік встановлено відхилення на загальну суму 0,00 грн., та мало місце: в серпні заниження ФОП на суму 192, 87грн., в вересні завищення ФОП на суму 192,87 грн., що виникло внаслідок невірного відображення фонду оплати праці в додатку 23 та коригуванням ФОП в вересні за серпень (табл. 2 до Акту);
Вказані порушення виявлено відповідачем на підставі досліджень розрахункових відомостей з нарахування заробітної плати та оборотно-сальдових відомостей по рахункам 661, 651 за 2004-2007 роки.
27 травня 2019 року ГУ ПФУ в Дніпропетровській області складено вимогу №Ю-41 від 27.05.2019 року про сплату недоїмки зі страхових внесків, фінансових санкцій (штрафів) та пені на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в сумі 128949,35грн.
При цьому, позивач скористався наданим законодавством правом та подав до відповідача заяву про узгодження вимоги, проте рішенням органу Пенсійного фонду відмовлено у задоволені вказаної заяви.
Також відповідачем винесено припис на підставі акта перевірки від 27.05.2019 року №52/10.2-10 про усунення порушення вимог законодавства у сфері загальнообов`язкового державне пенсійне страхування щодо достовірності відомостей, поданих до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, в якому зазначалося про необхідність позивачу у термін до 27.06.2019 року подати звітність в відділ супроводження інформаційних систем та електронних реєстрів №2 управління інформаційних систем та електронних реєстрів Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області та до Держаної фіскальної служби України з внесенням відповідних змін за результатами акту планової перевірки до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру по працівникам.
При цьому, представник позивача в судовому засіданні зазначив, що позивач не погоджується з оскаржуваними вимогою та приписом лише в частині щодо сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за 2004 рік та фактично не оскаржує нарахування за інші періоди, крім нарахувань за 2004 рік, та вимоги припису з інших підстав, ніж ті, що стосуються сплати страхових внесків за 2004 рік.
Розглядаючи позовні вимоги щодо визнання протиправною та скасування вимоги про сплату недоїмки №Ю-41 від 27.05.2019 року, суд зважає на таке.
З 1 січня 2004 року набув чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яким передбачено перехід від системи пенсійного забезпечення до системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і встановлення прямої залежності розмірів пенсій від страхового стажу й заробітку, з якого були фактично обчислені та сплачені внески до Пенсійного фонду та загального порядку сплати страхових внесків для всіх роботодавців за найманих працівників, незалежно від обраного способу оподаткування.
Статтею 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що цим законом регулюються відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів на ці правовідносини може поширюватися лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що йому не суперечить. Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; перелік платників страхових внесків, їх права та обов`язки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків; стягнення заборгованості за цими внесками.
Пунктом 1 статті 11 Закону № 1058-IV встановлено, що загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях, інших відокремлених підрозділах цих підприємств, організацій, в об`єднаннях громадян, у фізичних осіб суб`єктів підприємницької діяльності та інших осіб, включаючи юридичних та фізичних осіб суб`єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований чи єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством.
Згідно з пунктом 1 статті 14 Закону № 1058-IV страхувальниками зазначених осіб є їхні роботодавці, які відповідно до частини першої статті 15 цього Закону належать до платників страхових внесків і зобов`язані на підставі пункту 6 частини другої статті 17 цього ж нормативно-правового акта нараховувати, обчислювати та сплачувати в установлені строки й у повному обсязі страхові внески.
Статтею 18 Закону № 1058-IV встановлено, що страхові внески є цільовим загальнообов`язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом, вони не включаються до складу податків, інших обов`язкових платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство, а іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.
Ставки, механізм справляння та пільги зі сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування встановлено Законом України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР, яким, як і Законом № 1058-IV, не передбачено такої пільги, як звільнення від сплати цього збору для суб`єктів підприємницької діяльності, які перейшли на спрощену систему оподаткування.
Аналізуючи наведені правові норми, суд дійшов висновку, що страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування не входять до системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство, а іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.
Отже, обов`язок сплачувати страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування осіб, які працюють у суб`єктів підприємницької діяльності платників єдиного податку, не залежить від статусу платника податку.
Відповідно до положень Указу Президента №727/98 суб`єкт підприємницької діяльності - юридична особа, який перейшов на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України. Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують, зокрема, до Пенсійного фонду України 42% суми з єдиного податку.
При цьому, Указ Президента України №727/98 регулює питання оподаткування суб`єктів малого підприємництва.
Водночас, згідно з вимогами статті 15 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечать цьому Закону.
Положення статті 6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва» від 3 липня 1998 року №727/98 про звільнення суб`єктів малого підприємництва, які сплачують єдиний податок, від збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, Закону суперечить, а отже, застосуванню не підлягає.
Крім того, Указ Президента України не має пріоритетного значення стосовно Закону Законом №1058-IV відповідно до конституційного принципу верховенства права.
Відповідно до ч. 2 Указу Президента України №727/98 відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у розмірі 42 відсотків до Пенсійного фонду України.
Таким чином, позивач як платник єдиного податку відповідно до пункту 6 Указу Президента України №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємства» не звільняється від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 32 відсотків від фактичних витрат на оплату праці працівників у зв`язку з тим, що цей збір він сплачує у складі сум єдиного податку у розмірі 42 відсотків від суми єдиного податку.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач був зобов`язаний у 2004 р. на загальних підставах нараховувати та сплачувати страхові внески за ставкою 32% від суми фактичних витрат на оплату праці своїх працівників.
За таких обставин, вимога про сплату недоїмки №Ю-41 від 27.05.2019 року є правомірною та не підлягаю скасуванню.
Також задоволенню не підлягає вимога позивача щодо скасування припису від 27.05.2019 року №52/10.2-39, оскільки, фактично, позивач не погоджувався з вимогами припису лише в частині, яка стосувалася саме сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за 2004 рік, що і підтвердив представник позивача у судовому засіданні, оскільки судом раніше встановлено правомірність нарахування ГУ ПФУ в Дніпропетровській області цих страхових внесків в оскаржуваній вимозі саме за 2004 рік, а також у зв`язку із тим, що інші порушення про усунення яких зазначено в оскаржуваному приписі, позивачем фактично були допущені, що ним визнається.
Згідно з ч.1 ст.78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Беручи до уваги сукупність встановлених обставин, суд доходить висновку про відмову у задоволені позову у повному обсязі.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позову, понесені ним судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду, не відшкодовуються.
Керуючись ст. ст. 242-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства Українита може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 РозділуVIIПерехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 12.08.2019 року.

Суддя О.М. Турова