Справа № 442/3011/19
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №442/3011/19
УХВАЛА

ПРО ЗАКРИТТЯ ПРОВАДЖЕННЯ У СПРАВІ

07 серпня 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Клименко О.М., за участю секретаря судового засідання Шавель М.М., та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

відповідача: представник Гайдук М.І.

третьої особи: не з`явилася

розглянувши у підготовчому засіданні питання про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Меденицької селищної ради Дрогобицького району Львівської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області із вищевказаним позовом.

Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 червня 2019 року в задоволенні клопотання третьої особи ОСОБА_3 про закриття провадження у справі відмовлено. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Меденицької селищної ради Дрогобицького району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення передано Львівському окружному адміністративному суду.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправним та скасувати рішення Меденицької селищної ради Дрогобицького району Львівської області за №89 від 22.02.2019 року Про надання дозволу гр. ОСОБА_3 на приватизацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку без погодження меж.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 26.02.2001 року Меденицькою селищною радою Дрогобицького району Львівської області позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

За належним їй житловим будинком закріплена земельна ділянка площею 792 кв. м. згідно генерального плану, складеного 16.11.1947 року.

Із земельною ділянкою, що закріплена за будинком позивача межує земельна ділянка, на якій знаходиться житловий будинок АДРЕСА_1 , який належить сусідці позивача ОСОБА_3 .

Вказує про те, що рішенням Меденицької селищної ради Дрогобицького району Львівської області №89 від 22.02.2019 року затверджено висновок земельно-погоджувальної комісії і надано ОСОБА_3 дозвіл на приватизацію земельної ділянки площею 0,1280 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в смт АДРЕСА_1 Львівської області.

Зазначає, що вказаний дозвіл на приватизацію земельної ділянки надано без підписання акту встановлення та узгодження меж з позивачем, що порушує її права, свободи та інтереси, оскільки внаслідок передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,1280 по АДРЕСА_1 , частина земельної ділянки, що закріплена за належним їй житловим будинком відійде у власність ОСОБА_3 , що й фактично слугувало причиною для відмови від підписання акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки.

Позивач вважає спірне рішення Меденицької селищної ради Дрогобицького району Львівської області №89 від 22.02.2019 року протиправним, оскільки межа між земельною ділянкою, яка передається у власність ОСОБА_3 та земельною ділянкою, на якій знаходиться належний їй житловий будинок буде проходити на відстані 30-40 сантиметрів від стіни вказаного житлового будинку, що унеможливить його фактичне обслуговування та є порушенням п. 3.25 ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень, де зокрема зазначено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому, повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Також зазначає, що з оскаржуваного рішення вбачається, що питання щодо передання земельної ділянки у власність вирішувалися земельно-погоджувальною комісією Меденицької селещної ради. Відтак, позивач має законний інтерес щодо встановлення межі між земельною ділянкою, яка закріплена за її будинком та земельною ділянкою, яка перебуває у користуванні сусідки ОСОБА_3 .

Позивач звертає увагу на те, що передача у власність земельної ділянки площею 0,1280 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1 є порушенням її прав, передбачених ст. ст. 316-319, 321, 373 ЦК України щодо повноцінного здійснення нею права власності на належний їй житловий будинок та права на користування земельною ділянкою, яке підлягає захисту відповідно до вимог ст. 5 КАС України, ст.1, ст. 158 ЗК України.

У поданих додаткових письмових поясненнях відповідач проти позову заперечив з підстав, що оскільки у гр. ОСОБА_3 наявні документи на право власності на житловий будинок, який розміщений на даній земельній ділянці, то надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) Меденицькою селищною радою взагалі не було обов`язковим. Тобто, жодного порушення прав гр. ОСОБА_1 прийнятим рішенням від 22 лютого 2019 року № 89 відповідачем не було вчинено.

В підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 07.08.2019 року судом поставлено на розгляд питання про закриття провадження у справі, оскільки даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Представник позивача щодо закриття провадження у справі заперечив, вказав, що даний спір стосується лише процедурних питань прийняття відповідачем оскаржуваного рішення та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Позивач доводи свого представника підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача ствердила, що між позивачем та третьою особою існує спір про межі суміжних земельних ділянок, проти закриття провадження у справі не заперечила.

Третя особа в підготовче судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву про відкладення розгляду справи, у якій судом відмовлено.

При постановленні ухвали суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України встановлено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Предметом оскарження у даній справі є рішення Меденицької селищної ради Дрогобицького району Львівської області за №89 від 22.02.2019 року Про надання дозволу гр. ОСОБА_3 на приватизацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку без погодження меж, пунктом першим якого вирішено: затвердити висновок земельно-погоджувальної комісії і надати гр. ОСОБА_3 дозвіл на приватизацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1280 га в АДРЕСА_2 без підписання акту встановлення та узгодження меж гр. ОСОБА_1 .

Посилаючись на незаконність спірного рішення відповідача позивач в позовній заяві зазначає про те, що вона та ОСОБА_4 є сусідами, суміжними землекористувачами і тривалий час фактично володіли та користувалися спірною земельною ділянкою спільно та відкрито. Позивач неодноразово зверталася до Меденицької селищної ради з питанням встановлення межі між згаданими земельними ділянками з урахуванням діючих державних будівельних норм та згідно генерального плану від 16.11.1947 року, з якого вбачається наявна відстань в 1,0 м. від належного їй будинку до межі земельної ділянки, якою користується ОСОБА_3 . Проте, всупереч наведеному, оскаржуваним рішенням відповідача ОСОБА_3 надано дозвіл на приватизацію земельної ділянки площею 0,1280 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_2 . При цьому, позивач зазначає, що її законні інтереси відповідачем враховані не були. Також зазначає, що фактичні взаємовідносини між позивачем та ОСОБА_3 свідчать про наявність у кожного з них законного інтересу використовувати земельну ділянку відповідно до добросусідських домовленостей, що дотримувалися протягом тривалого часу.

Відтак, орган місцевого самоврядування, реалізуючи принципи «належного урядування» повинен був враховувати законні інтереси усіх осіб, про яких йому було відомо на час прийняття рішення про надання дозволу ОСОБА_3 на приватизацію згаданої земельної ділянки.

З наведеного слідує, що незгода позивача зі спірним рішенням відповідача, яке є предметом оскарження у даній справі, пов`язана саме з наявністю спору між ним та третьою особою щодо визначення меж спірних земельних ділянок, в чому позивач і вбачає порушення своїх прав та законних інтересів. Вказане підтверджується також наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, актом від 06 лютого 2019 року, яким встановлено, що комісією не було виявлено порушення межових знаків земельної ділянки гр. ОСОБА_1 , протоколом засідання земельно-погоджувальної комісії Меденицької селищної ради від 06.02.2019 року згідно якого проведено переобміри земельних ділянок і встановлено, що порушень збоку ОСОБА_3 не виявлено та актом встановлення (відновлення) і погодження зовнішніх меж земельної ділянки.

Разом з тим, суд зазначає, що суміжні земельні ділянки позивача та третьої особи щодо яких існує спір щодо встановлення меж не є вільними, оскільки, як вказує позивач та наведене підтверджується матеріалами справи на них розміщені житлові будинки будинок АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 та будинок АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_3 .

Порядок переходу права на земельну ділянку в разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду визначено статтею 377 ЦК України, приписи якої кореспондуються зі статтею 120 ЗК України, за змістом яких до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, установлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Вказаними правовими нормами встановлено принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, зміст якого розкривається, зокрема, як у статті 120 ЗК України та статті 377 Цивільного кодексу України.

Отже, відповідно до зазначених правових норм власники житлового будинку мають право на користування земельною ділянкою, на якій вона розташована, відтак, позивач та третя особа у даній справі, виступаючи власниками житлових будинків АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 є також користувачами суміжних земельних ділянок на яких вони розміщені та щодо яких існує спір щодо визначення меж.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Глава 17 Земельного кодексу України встановлює правила добросусідства.

Статтею 103 Земельного кодексу України визначено зміст добросусідства, частиною першою якої встановлено, зокрема, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Відповідно до частини першої статті 106 Земельного кодексу України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Відповідно до статті 107 Земельного кодексу України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.

У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Як слідує з матеріалів справи, прийняттю спірного рішення Меденицької селищної ради Дрогобицького району Львівської області №89 від 22.02.2019 року Про надання дозволу гр. ОСОБА_3 на приватизацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку без погодження меж передувала процедура щодо визначення меж суміжних земельних ділянок позивача та третьої особи, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями документів, зокрема, актом від 06 лютого 2019 року, яким встановлено, що комісією не було виявлено порушення межових знаків земельної ділянки гр. ОСОБА_1 , протоколом засідання земельно-погоджувальної комісії Меденицької селищної ради від 06.02.2019 року згідно якого проведено переобміри земельних ділянок і встановлено, що порушень збоку ОСОБА_3 не виявлено та актом встановлення (відновлення) і погодження зовнішніх меж земельної ділянки.

22.02.2019 року відповідачем прийнято спірне рішення №89, яким затверджено висновок земельно-погоджувальної комісії і надано гр. ОСОБА_3 дозвіл на приватизацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1280 га в АДРЕСА_2 без підписання акту встановлення та узгодження меж гр. ОСОБА_1 . Саме в цьому позивач вбачає порушення своїх прав та законних інтересів.

Враховуючи наведені обставини справи та зазначені норми права суд вважає, що між позивачем та третьою особою, як власниками житлових будинків АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 , а відтак і користувачами суміжних земельних ділянок на яких вони розміщені, існує спір щодо відносин добросусідства, саме в частині права вимагати від користувача сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, що і є підставою вказаного позову.

Відповідно до частини першої статті 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Частинами третьою та п`ятою статті 158 цього Кодексу передбачено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Згідно із частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Одним зі способів захисту цивільного права є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини першої статті 16 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

За загальним правилом, у порядку цивільного судочинства суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема, спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (статті 3 та 15 Цивільного процесуального кодексу України).

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що спори про межі земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування, підлягають розгляду судом в порядку цивільного судочинства, а відтак провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі пункту першого частини першої статті 238 КАС України.

Вказана позиція судді по суті узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною у постанові від 23 січня 2019 року по справі № 560/1218/15-а (провадження № 11-1144апп18).

Враховуючи п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», судовий збір, сплачений ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) згідно квитанції № 141 від 24.04.2019 року в сумі 768,40 грн. належить повернути позивачу.

Керуючись ст.ст. 238, 248, 256, 294 КАС України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі №442/3011/19 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) до Меденицької селищної ради Дрогобицького району Львівської області (82160, Львівська область, Дрогобицький район, смт. Меденичі, вул. Незалежності, 52), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ) про визнання протиправним та скасування рішення закрити.

Судовий збір, сплачений ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) згідно квитанції № 141 від 24.04.2019 року в сумі 768,40 грн. повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про закриття провадження у справі, не допускається.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Згідно з ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Повний текст ухвали складено 09.08.2019 року.

Суддя Клименко О.М.