Справа № 520/1437/19
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2019-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 р.Справа № 520/1437/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М. ,
за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Шляхова О.М.) від 26.03.2019 року (повний текст складено 27.03.2019 р.) по справі № 520/1437/19
за позовом ОСОБА_1
до Міністерства оборони України
треті особи Державне підприємство обслуговування повітряного руху України, Міністерство інфраструктури України
про визнання протиправним та скасування протоколу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправним та скасувати пункт 40 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 07.03.2018 р. № 122 щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням військової служби; зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ), одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням III групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби у розмірі 112000,00 грн.
В обґрунтування позову зазначив, що він був відряджений до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України з 13.01.2000 року та отримував грошове забезпечення військовослужбовця. Наказом Міністра оборони України № 106 від 22.02.2017р. звільнений з посади провідного інженера Дніпропетровського РСП. Вказав, що на підставі акту огляду медико-соціальної експертної комісії №718 позивачу встановлена третя група інвалідності з 11.09.2017 р. На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.05.2018 року №820/91/18, яке набуло чинності, Харківський обласний військовий комісаріат направив висновок щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги до Міністерства обороні України, але 21.01.2019 р. він отримав витяг з протоколу засідання комісії Міністерства обороні України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 07.12.2018 р. № 122, яким відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги. Позивач не згоден з висновками відповідача, вважає їх противоправними, тому звернувся до суду за захистом своїх прав.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 року по справі № 520/1437/19 в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.
Третя особа, Міністерство інфраструктури України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
В судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Представник третьої особи - Державного підприємства обслуговування повітряного руху України підтримав вимоги апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представника позивача та представників відповідача і третьої особи, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.05.2019 р. № 820/91/18, яке набрало законної сили, позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неподання у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів Міністерству оборони України висновку щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей; зобов`язано Харківський обласний військовий комісаріат подати Міністерству оборони України висновок щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, за формою, встановленою Додатком 13 до Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 № 530. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
У зазначеному рішенні встановлено, що позивач - підполковник ОСОБА_1 , під час проходження військової служби в Збройних Силах України наказом Міністерства оборони України № 704 від 08.12.1999 р. був відряджений зі Збройних Сил України до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України із залишенням на військовій службі.
Наказом Міністра оборони України № 106 від 22.02.2017 р. позивача відповідно до ч.6 ст. 26 Закону України та "Про військовий обов`язок і військову службу", з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, був звільнений у запас.
Відповідно до наказу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України № 263/0 від 07.04.2017 р. та наказу Дніпропетровського регіонально структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України № 247/0 від 11.04.2017 р. ОСОБА_1 звільнено з посади провідного інженера електрозв`язку Дніпропетровського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України з вислугою років на військовій службі тривалістю 25 років і 8 місяців.
Згідно довідки МСЕК Серія 12 ААА № 686198 від 11.09.2017 р. позивачу була встановлена ІІІ група інвалідності з 11.05.2017 р. по 01.10.2018 р. хвороба, так, пов`язана з проходженням військової служби.
На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.05.2019 р. № 820/91/18, ІНФОРМАЦІЯ_2 направив висновок щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги до Міністерства оборони України.
Згідно з витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 07.12.2018 р. № 122 позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги на підставі п.5 ст.16-3 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.
Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними вимогами.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку, що Міноборони не здійснює нарахування та виплату грошової допомоги військовослужбовцям, відрядженим до Державного підприємства з обслуговування повітряного руху України, та не несе відповідних зобов`язань зі здійснення таких видатків.
Колегія суддів погоджується із загальним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Судовим розглядом встановлено, що згідно протоколу від 07.12.2018 р. № 122, приймаючи рішення про відмову позивачу в призначенні одноразової допомоги, відповідач послався на п. 5 ст. 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, яким передбачено, що у разі встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцю, особі, звільненій з військової служби, який (яка) на день отримання інвалідності, визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або на день його (її) звільнення з військової служби обіймав (обіймала) посаду в державному органі, установі, організації із залишенням на військовій службі, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів цих державних органів, установ, організацій, до яких він (вона) були відряджені.
З наведеного вбачається, що відповідач вважає, що витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам відрядженим до ДП Украерорух мають здійснюватися Міністерством інфраструктури України.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що виплата позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні його з військової служби повинна була здійснюватися саме Державним підприємством обслуговування повітряного руху України.
Колегія суддів зазначає, що вказаний висновок суду першої інстанції частині виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні його з військової служби є опискою з огляду на те, що позивач звернувся до відповідача із вимогою щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням йому групи інвалідності, а не із вимогою про виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, які за своєю суттю є різними видами виплат для яких, в свою чергу, встановлений і різні умови та порядок їх призначення та виплати.
Позовні вимоги зазначені про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням позивачу групи інвалідності. Саме ці позовні вимоги розглянуті судом першої інстанції.
Позовні вимоги щодо нарахування та виплати допомоги при звільненні судом першої інстанції не розглядалися.
А тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог з урахуванням наступного.
Положеннями ст. 1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон № 2011-ХІІ) встановлено, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Приписами п. 2 ч. 1 Закону № 2011-XII визначено, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Відповідно до ст. 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ), виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом № 2011-ХІІ.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ, встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.
Судовим розглядом встановлено, що згідно наявної в матеріалах справи довідки МСЕК, позивачу вперше встановлено ІІІ групу інвалідності з 11.05.2017 р. по 01.10.2018 р. хвороба, так, пов`язана з проходженням військової служби, що підтверджує його право звернення за отриманням одноразової грошової допомоги.
Згідно з ч. 10 ст. 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці Збройних Сил України та інших військових формувань можуть бути відряджені до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних (освітніх) закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі.
У відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених цим пунктом, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.
Відповідно до ч. 5 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцю, особі, звільненій з військової служби, який (яка) на день отримання інвалідності, визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або на день його (її) звільнення з військової служби обіймав (обіймала) посаду в державному органі, установі, організації із залишенням на військовій службі, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів цих державних органів, установ, організацій, до яких він (вона) були відряджені. У такому самому порядку здійснюється виплата одноразової грошової допомоги особам, які мають право на її отримання у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, якого було відряджено до державного органу, установи, організації із залишенням його на військовій службі.
Частиною 6 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
У відповідно до ст. 23 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.
Відповідно п.п. 2 п. 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби, у розмірі: 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності III групи.
Зокрема, пунктом 11 Порядку № 975 визначено перелік документів, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу.
Пунктом 12 Порядку передбачено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Згідно з п. 17 Порядку 975, особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби.
Судовим розглядом встановлено, що згідно положень Статуту Украероруху, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 06.04.2016 р. № 137, Державне підприємство обслуговування повітряного руху України є державним унітарним підприємством, яке діє як державне комерційне підприємство, що входить до сфери управління такого міністерства.
Грошове та матеріальне забезпечення військовослужбовців, відряджених до ДП «Украерорух», відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 19.07.1999 р. № 1281 «Про створення об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху України», здійснюється у порядку, визначеному Постановою № 104 від 07.02.2001 р. Про порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і установ виконання покарань, відряджених до органів виконавчої влади та інших цивільних установ. При цьому, фінансування витрат на утримання підрозділів системи здійснювалось за рахунок коштів, передбачених на ці цілі в державному бюджеті, частини коштів, що надходять від аеронавігаційних зборів та з інших джерел, не заборонених законодавством.
Зі змісту вказаних положень чинного законодавства вбачається, що Міноборони не здійснює нарахування та виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, відрядженим до ДП «Украерорух», та не несе відповідних зобов`язань зі здійснення таких видатків.
Колегія суддів зазначає, що оскільки виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, відрядженим до Державного підприємства з обслуговування повітряного руху України, здійснюється за рахунок коштів цього підприємства, то виплата одноразової грошової допомоги зазначеним військовослужбовцям при звільненні зі служби також здійснюється, в тому числі за рахунок коштів Державного підприємства з обслуговування повітряного руху України.
Таким чином, виплата позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності повинна була здійснюватися саме Державним підприємством обслуговування повітряного руху України.
Доводи третьої особи про те, що Державне підприємство з обслуговування повітряного руху України є державним комерційним підприємством, яке не отримує кошти ні з державного, ні з будь-якого місцевого бюджету та не має юридичних підстав для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовців з військової служби, оскільки така виплата має здійснюватись відповідно до чинного законодавства України виключно за рахунок коштів, призначених у Державному бюджеті України на утримання Збройних Сил України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Аналогічна правова позиція щодо застосування п. 2 ст. 15 Закону № 2011-ХІІ, ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які гарантують виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, була висловлена раніше колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 7.04.2014 р. (справа № 21-398а14).
Таким чином, виплата позивачу грошової допомоги у зв`язку із встановленням групи інвалідності повинна була здійснюватися саме Державним підприємством обслуговування повітряного руху України, що свідчить про те, що позовні вимоги заявлені до особи, яка не повинна відповідати за позовом.
Разом з тим, заміна неналежної сторони у справі, згідно приписів ст. 48 КАС України, можлива лише під час слухання справи у суді першої інстанції, що унеможливлює при апеляційному перегляді оскарженого судового рішення усунути недоліки заявленого позову, в тому числі шляхом залучення до участі у справі Державного підприємства обслуговування повітряного руху України у якості співвідповідача за ініціативою суду.
Проте, відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, за умови неможливості його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом до належного відповідача.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 13.06.2018 р. (справа № 303/3416/17), від 10.07.2018 р. (справа № 336/4525/17), від 10.04.2019 р. по справі № 815/5133/16.
Також колегія суддів зазначає. що Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).
Колегія суддів враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи встановлені колегією суддів обставини, суд дійшов до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 року по справі № 520/1437/19 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.
З урахуванням того, що відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, ця справа відноситься до справ незначної складності і відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 року по справі № 520/1437/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло А.М. Григоров

Повний текст постанови складено 12.08.2019 року