Справа № 160/3479/19
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2019 року Справа № 160/3479/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіГорбалінського В.В.
за участі секретаря судового засіданняСітайло О.В.
позивача представника відповідача ОСОБА_1 Якимова Г .О.
Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень № ДН- 242/1511/НП/АВ/П від 31.01.2019.;
- визнати протиправним та скасувати повністю постанову про накладення штрафу в розмірі 41 730 грн. № ДН-241/1511/НП/АВ/МГ-ФС/163 від 21.02.2019.;
- визнати протиправним та скасувати постанову про накладення штрафу в розмірі 4 173 грн. № ДН-242/1511/НП/АВ/МГ-ФС/164 від 21.02.2019.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що оскаржувані постанови та припис, прийняті відповідачем, є протиправними та необґрунтованими, а тому підлягають скасуванню.
18.06.2019 року до суду від позивача надійшли письмові пояснення, в яких також було підтримано доводи, викладені в позовній заяві як підстави для задоволення позову.
20.06.2019 року від відповідача надано письмовий відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що оскаржувані постанови та припис є законними та обґрунтованими, оскільки інспекторам праці були встановлені порушення щодо недотримання позивачем мінімальних державних гарантій в оплаті праці.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та у письмових поясненнях, просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на письмовий відзив, що міститься в матеріалах справи, у зв`язку з чим у задоволенні позовної заяви просив відмовити.
Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до наказу від 22.01.2019 року № 84-І та направлення на інспекційне відвідування від 24.01.2019 року №17 було призначено проведення інспекційного відвідування з питань додержання вимог законодавства про працю у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в період з 25.01.2019 року по 28.01.2019 року.
25.01.2019 року інспектором праці контролюючого органу було складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування №ДН242/1511/НП, з підстав того, що позивач не підготувала та не надала на адресу контролюючого органу звірених копій запитуваних документів.
Також, 25.01.2019 року інспектором праці контролюючого органу було складено вимогу про надання документів №ДН242/1511/ПД, якою було зобов`язано позивача у строк до 10 год. 30.01.2019 року надати документи, необхідні для проведення інспекційного відвідування.
В зазначеній вище вимозі інспектор праці зупинив інспекційне відвідування на 5 днів.
29.01.2019 року контролюючим органом видно наказ №112-І по «Про поновлення інспекційного відвідування», оскільки інспекторами праці було неможливо провести інспекційне відвідування у визначені наказом №84-І від 22.01.2019 року строки.
Так, головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці відповідно до наказу від 29.01.2019 року №112-І та на підставі направлення на інспекційне відвідування від 30.01.2019 року №22 було проведено інспекційне відвідування з питань додержання вимог законодавства про працю фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
За наслідками інспекційного відвідування складено Акт №ДН242/1511/НП/АВ від 30.01.2019 року , яким встановлено порушення норм оплати праці (за роботу в надурочний час, у святкові, неробочі та вихідні дні).
31.01.2019 року на підставі Акту №ДН242/1511/НП/АВ від 30.01.2019 року контролюючим органом винесено припис №ДН242/1511/НП/АВ/П про усунення виявлених порушень.
Крім того, на підставі виявлених порушень контролюючий орган 06.02.2019 року прийняв рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу за №ДН242/1511/НП/АВ/МГ/П, яким призначив розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю на 21.02.2019 року.
На підставі Акту №ДН242/1511/НП/АВ від 30.01.2019 року першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Осадчим Ігорем Михайловичем було прийнято постанову № №ДН242/1511/НП/АВ/ІП-ФС/164 від 21.02.2019 року про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 в розмірі 4 173,00 грн. та постанову № №ДН242/1511/НП/АВ/ІП-ФС/163 від 21.02.2019 року про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 в розмірі 41 730,00 грн.
Відтак, правомірність підстав, законність і обґрунтованість винесення оскаржуваних припису та постанов про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафів є предметом розгляду даної адміністративної справи.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Щодо винесеного припис від 31.01.2019 року №ДН242/1511/НП/АВ/П про усунення виявлених порушень, суд зазначає про таке.
Відповідно до пункту 18 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295, передбачено, що у разі відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, об`єкту відвідування надсилається копія акта про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування та письмова вимога із зазначенням строку поновлення документів. На час виконання такої вимоги строк проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування зупиняється.
Суд зазначає, що єдиною підставою для зупинення інспекційного відвідування є вимога інспектора про поновлення документів.
З наданих документів судом з`ясовано, що інспектором не було встановлено факту відсутності документів у позивача (а лише факт їх ненадання), а також не виносились вимоги про поновлення документів, а тому у інспектора не було підстав для зупинення проведення інспекційного відвідування.
Суд звертає увагу, що матеріалами справи, підтверджується, що інспекційне відвідування позивача на предмет дотримання вимог законодавства про працю проводилось у період з 25.01.2019 року по 28.01.2019 року, відповідно до наказу від 22.01.2019 року № 84-І «Про призначення інспекційного відвідування»
Докази того, що в цей наказ, в частині визначення тривалості інспекційного відвідування, вносились виправлення чи зміни, в матеріалах справи відсутні.
Отже, суд дійшов висновку, що інспекційне відвідування було проведено з порушенням пункту 18 Порядку № 295, поза межами строків його проведення.
Таким чином, судом встановлено, що інспекційне відвідування позивача у період з 30.01.2019 року по 30.01.2019 року проводились без відповідного наказу та направлення, що є порушенням порядку проведення інспекційного відвідування (порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю).
Суд не бере до уваги наказ від 29.01.2019 року №112-І «Про поновлення інспекційного відвідування» та направлення на інспекційне відвідування від 30.01.2019 року №22, оскільки останні були прийняті всупереч чинного законодавства, з порушенням пункту 18 Порядку № 295.
Отже, виявлені та оформлені з порушенням законодавства результати інспекційного відвідування не можуть бути покладені в основу оскаржуваного припису відповідного контролюючого органу, оскільки встановлено, що проведення інспекційного відвідування відбулось із порушенням норм, які регламентують процедуру його проведення, а тому, суд зазначає, що акт інспекційного відвідування, складений із порушеннями є протиправним та не може бути покладений в основу рішень такого контролюючого органу.
Щодо оскаржуваних постанов про накладення штрафів на позивача, суд зазначає про таке.
Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 із наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок № 509).
Пунктом 1 вказаного Порядку передбачено, що він визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною 2 статті 265 КЗпП та частинами 2-7 статті 53 Закону України «Про зайнятість населення».
Згідно із пунктом 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).
Уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (пункт 3 Порядку № 509).
Пунктом 6 Порядку № 509 передбачено, що про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше, ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
Відповідно до приписів пункту 7 Порядку № 509 справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.
Пунктом 6 Порядку № 509 передбачено п`ять способів письмового повідомлення про розгляд справи суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше, ніж за п`ять днів до дати розгляду:
1) рекомендованим листом;
5) шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
При цьому суд звертає увагу на те, що у пункті 6 Порядку № 509 зазначено саме про повідомлення уповноваженими посадовими особами, а не про надіслання повідомлення суб`єктам господарювання та роботодавцям не пізніше, ніж за п`ять днів до дати розгляду їх справи.
Суд зазначає, що всі зазначені способи повідомлення про розгляд справи суб`єктів господарювання є однаково можливими для застосування уповноваженими посадовими особами, тобто рівнозначними, то і їх використання повинно тягнути за собою однакові наслідки для адресатів.
А тому, суд доходить висновку, що використання будь-якого із зазначених способів повинно мати наслідком доведення до відома / сповіщення суб`єктів господарювання та роботодавців про те, що розгляд їх справи буде здійснюватися не раніше п`яти днів від дня отримання такої інформації. Передбачення у Порядку № 509 вказаного строку, на переконання апеляційного суду, обумовлена необхідністю надання суб`єктам господарювання та роботодавцям можливості належним чином підготуватися до захисту своїх прав та у разі необхідності скористатися правом на отримання професійної правничої допомоги.
Окрім того, виходячи із приписів пункту 7 Порядку № 509, за загальним правилом справа повинна розглядатися за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Уповноважена посадова особа вправі розпочати розгляд справи про накладення штрафу за умови встановлення факту повідомлення суб`єкта господарювання чи роботодавця про розгляд справи не пізніше ніж за п`ять днів до дати такого розгляду у один із способів, що передбачений пунктом 6 Порядку № 509. Можливість розгляду справи без їх участі чітко обмежена наявністю інформації про повідомлення вказаних осіб відповідно до пункту 6 Порядку № 509 та відсутністю обґрунтованого клопотання про відкладення розгляду справи.
Однак, як вбачається з матеріалів справи та не спростовується відповідачем, у повноважної особи відповідача станом на час прийняття оскаржуваної постанови були відсутні відомості про належне повідомлення позивача у один із способів, що передбачений пунктом 6 Порядку № 509, оскільки саме лише скерування відповідного листа не може свідчити про доведення до відома позивача про розгляд його справи не пізніше ніж за п`ять днів до дати такого розгляду.
Той факт, що фактичне одержання надісланого відповідачем повідомлення про розгляд справи не залежить від ГУ Держпраці та знаходиться поза межами його компетенції не звільняє його від виконання обов`язку повідомити суб`єкта господарювання чи роботодавця про розгляд справи не пізніше ніж за п`ять днів до дати такого розгляду у один із способів, що передбачений пунктом 6 Порядку № 509. При цьому суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що обраний відповідачем спосіб повідомлення позивача не є єдино можливим, а його використання не виключає можливості паралельного використання будь-якого іншого із передбачених пунктом 6 Порядку № 509 з метою належного доведення до відома позивача інформації про розгляд його справи.
Отже, ключовим правовим питанням у справі є застосування п. 6 Порядку № 509, а саме зміст обов`язку державного органу повідомляти особу, яка притягується до відповідальності, про час та місце розгляду справи, а також правові наслідки неповідомлення.
Відповідно до п. 9 ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
Суд звертає увагу на те, що штрафи у загальному розмірі 45 903,00 грн., які було застосовано до позивача, є суттєвими.
Особі, до якої застосовуються такі суттєві санкції відповідальності, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в засіданні, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.
Відтак, таке тлумачення п. 6 Порядку № 509 відповідає завданням адміністративного судочинства та принципу верховенства права, оскільки має наслідком більш ефективний захист права та інтереси фізичних та юридичних осіб.
Таким чином відповідач не довів, що про час розгляду справи про накладення штрафів позивач був інформований належним чином. За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскаржувані постанови про накладення штрафів є протиправними.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 12.06.2019 року за №813/3415/18.
В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 2, 73, 77, 90, 241-246, 250, Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень № ДН- 242/1511/НП/АВ/П від 31.01.2019.
Визнати протиправним та скасувати повністю постанову про накладення штрафу в розмірі 41 730 грн. № ДН-241/1511/НП/АВ/МГ-ФС/163 від 21.02.2019.;
Визнати протиправним та скасувати постанову про накладення штрафу в розмірі 4 173 грн. № ДН-242/1511/НП/АВ/МГ-ФС/164 від 21.02.2019.
Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Повний текст рішення суду складений 29 липня 2019 року .
Суддя (підпис) Рішення не набрало законної сили станом на 29.07.2019 року Суддя Згідно з оригіналом Помічник судді В.В. Горбалінський В.В. Горбалінський М.Р. Бузяков