Справа № 820/5122/18
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2019 р. Справа № 820/5122/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ральченка І.М.

суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В.

за участю секретаря судового засідання Патової Д. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління ДФС у Харківській області, фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2019 року, суддя Зінченко А.В., повний текст складено 30.05.2019 року, по справі № 820/5122/18

за позовом Головного управління ДФС у Харківській області

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про підтвердження обгрунтованості адміністративного арешту майна, зупинення видаткових операцій,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області (далі - позивач) звернулося до суду із позовом, у якому просило:

- підтвердити обґрунтованість адміністративного арешту майна платника податків;

- зупинити видаткові операції платника податків на рахунках платника податків відкритих в банківських установах, які обслуговують фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 .

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.07.2018 року позов залишено без задоволення.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.09.2018 року апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області залишено без задоволення, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.07.2018 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 05.02.2019 року касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області задоволено частково. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.07.2018 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.09.2018 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до Харківського окружного адміністративного суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2019 року частково задоволено позов.

Підтверджено обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ), застосованого на підставі рішення Головного управління ДФС у Харківській області №6451/фоп/20-40 -14-10-19 від 22 червня 2018 року.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов. В обґрунтування зазначив про наявність підстав для звернення до суду з позовом про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків та зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках платника податків відкритих в банківських установах, які обслуговують ФОП ОСОБА_1

ФОП ОСОБА_1 (далі відповідач) не надала відзив на апеляційну скаргу.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, подала апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права просила судове рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування зазначила про не врахування судом, що вимога про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, заявлена поза межами 96-годинного строку, не може бути задоволена у зв`язку з відсутністю обставин, з якими стаття 94 Податкового кодексу України пов`язує можливість забезпечення виконання платником податків його обов`язків.

Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області надало відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суд без змін.

В судовому засіданні представник позивача підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити, проти доводів апеляційної скарги відповідача заперечував.

Представник відповідача в судовому засіданні просив задовольнити свою апеляційну скаргу, проти вимог апеляційної скарги позивача заперечував.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом, 07.06.2018 року наказом ГУ ДФС у Харківській області № 4095 призначено проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 та цього ж дня складено направлення на проведення перевірки (т. 1 а.с. 15-18, 75).

12.06.2018 року під час виходу на проведення перевірки з метою здійснення контролю за дотриманням суб`єктами господарювання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, свідоцтв, виробництва та обігу підакцизних товарів, проведення перевірок дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, оформлення трудових відносин з працівниками, на підставі підпункту 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, за адресою здійснення господарської діяльності ФО-П ОСОБА_1 : м. Харків АДРЕСА_1 , була присутня касир ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_2 , виданий 22.08.2001 року), яка отримавши під розписку копію наказу від 07.06.2018 року № 4095 відмовила у проведенні фактичної перевірки та надала письмові пояснення, в яких зазначила, що причиною недопуску посадових осіб позивача слугувала невідповідність наказу № 4095 від 07 червня 2018 року вимогам абз. 3 п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України, а саме - в наказі не зазначено підставу для проведення перевірки відповідно до пп. 80.2.3 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, на прохання надати копію твердження покупця, яке начебто є підставою для проведення фактичної перевірки з метою встановлення відповідності вищенаведених обставин, щодо яких призначалася фактична перевірка - представники ДФС відмовились. Окрім того, в наказі здійснено посилання на пп. 80.2.3 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, а фактична перевірка стосувалася перевірки оформлення трудових відносин з працівниками, тобто без зазначення підстав для проведення фактичної перевірки відповідно до пп. 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України (т. 1 а.с. 14).

12.06.2018 року контролюючим органом складено акт не допуску до проведення фактичної перевірки № 4377/20-40-14-10/0 (т. 1 а.с. 13).

22.06.2018 року ГУ ДФС у Харківській області прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна ФО-П Мотуз ОСОБА_3 . № 6451/ФОП/20-40-14-10-19, яким застосовано умовний адміністративний арешт майна платника податків ФО-П ОСОБА_1 , що перебуває за податковою адресою: АДРЕСА_2 , та місцем здійснення діяльності: АДРЕСА_1 (магазин «Арбуз») та вирішено надіслати рішення з вимогою тимчасово зупинити відчуження майна ФОП ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 9).

В обгрунтування рішення зазначено, що платник податків відмовився від проведення фактичної перевірки, призначеної наказом від 07.06.2018 року № 4095, за наявності законних підстав для її проведення та від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Головне управління ДФС у Харківській області звернулось до Харківського окружного адміністративного суду із заявою (поданням) до ФОП ОСОБА_1 , в якій просило суд підтвердити обґрунтованість адміністративного арешту майна платника податків та зупинити видаткові операції платника податків на рахунках платника податків, відкритих у банківських установах.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26 червня 2018 року по справі №820/4887/18 провадження за заявою Головного управління ДФС у Харківській області до ФОП Мотуз ОСОБА_3 . про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна, зупинення видаткових операцій закрито. Роз`яснено заявнику про його право звернутися з тими самими вимогами до суду в загальному порядку.

У зв`язку із вищевикладеним Головне управління ДФС у Харківській області звернулося з тими самими вимогами до суду в загальному порядку 27 червня 2018 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що зазначення у заяві по справі вимоги про зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків є обраним заявником способом податкового примусу у вигляді арешту коштів на рахунках платника податків, однак доказів дотримання процедури застосування такого заходу податкового примусу позивачем до позовної заяви не надано.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Підпунктом 20.1.33 пункту 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України (далі ПК України) встановлено, що контролюючі органи мають право: звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Відповідно до п. 94.1 ст. 94 ПК України винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом є адміністративний арешт майна платника податків.

У пункті 94.2 цієї статті передбачені обставини, за наявності яких може бути застосовано адміністративний арешт майна.

Згідно з п.п. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 ПК України арешт майна може бути застосовано у разі якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Відповідно до пп. 94.5 ст. 94 П К України арешт майна може бути повним або умовним. Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов`язковому попередньому отриманні дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Згідно п. 94.6 ст. 94 ПК України керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження. Арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав і розрізняються лише процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

Згідно з п. 94.10. статті 94 ПК України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено). У цих випадках таке майно перебуває під режимом адміністративного арешту протягом строку, визначеного законом для визнання його безхазяйним, або у разі якщо майно є таким, що швидко псується, - протягом граничного строку, визначеного законодавством. Порядок операцій з майном, власника якого не встановлено, визначається законодавством з питань поводження з безхазяйним майном.

Строк, визначений цим пунктом, не включає добові години, що припадають на вихідні та святкові дні.

Для реалізації вказаного повноваження контролюючого органу щодо звернення до суду на предмет перевірки обґрунтованості накладеного арешту на майно протягом 96 годин з часу прийняття рішення про такий арешт ст. 183-3 КАС України передбачено право звернення до суду із відповідним поданням. Виключно у межах цього провадження суд наділений повноваженнями розглянути подання контролюючого органу у 96 годинний строк.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 18.04.2019 року по справі № 820/2522/17.

Відповідно до пп. 94.19.1. п. 94.19. ст. 94 ПК України припинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється у зв`язку з відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.

Колегія суддів зазначає, що за наявності відповідних умов, визначених у пункті 94.2 статті 94 ПК України, арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого має бути перевірена судом в обов`язковому порядку протягом 96 годин. Відсутність протягом вказаного строку відповідного рішення суду про визнання арешту обґрунтованим зумовлює звільнення з-під адміністративного арешту майна платника податків та унеможливлює його повторне накладення з тих саме підстав.

Отже, вимоги про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, заявлені поза межами 96-годинного строку, не є такими, що можуть бути задоволеними, адже, у цьому випадку, відсутні відповідні обставини, з якими положення статті 94 ПК України пов`язують можливість забезпечення виконання платником податків його обов`язків.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 19.04.2019 року по справі № 813/4598/16.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків не підлягають задоволенню, оскільки станом на час звернення позивача до суду з даним позовом строк 96 годин, протягом якого має бути перевірена судом обґрунтованість рішення керівника про накладення арешту на майно платника податків, сплинув, що з урахуванням пп. 94.19.1. п. 94.19. ст. 94 ПК України свідчить про припинення адміністративного арешту, накладеного рішенням позивача від 22.06.2018 року.

Вищенаведене суд першої інстанції не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про задоволення позову в цій частині.

Щодо позовних вимог в частині зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках платника податків відкритих в банківських установах, які обслуговують фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.

Підпунктом 20.1.4. п.20.1 ст.20 ПК України передбачено право контролюючих органів, до яких належить заявник, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п.п.19-1.1.1. п.19-1.1 ст.19-1 ПК України контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, зокрема, здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків.

Статтею 75 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Згідно з п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення перевірки; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки. Єдиною підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки є непред`явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням встановлених вимог.

Відповідно до п.п. 16.1.9 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний не перешкоджати законній діяльності посадової особи контролюючого органу під час виконання нею службових обов`язків та виконувати законні вимоги такої посадової особи.

Відповідно до пп.16.1.13 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний допускати посадових осіб контролюючого органу під час проведення ними перевірок до обстеження приміщень, територій (крім житла громадян), що використовуються для одержання доходів чи пов`язані з утриманням об`єктів оподаткування, а також для проведення перевірок з питань обчислення і сплати податків та зборів у випадках, встановлених цим Кодексом.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків (п.81.2 ст.81 Податкового кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем відмовлено в допуску до перевірки ГУ ДФС у Харківській області, про що контролюючим органом складено акт відмови від допуску до перевірки.

Підставою для відмови в допуску посадових осіб позивача для проведення перевірки була незаконність виданого наказу як такого, що не відповідає абз. 3 п. 81.1 ст. 81 ПК України, а саме в наказі не зазначено підставу для проведення перевірки відповідно до пп. 80.2.3 п. 80.2 ст. 80 ПК України.

Відповідно до п. 80.1 ст. 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Згідно з п.п.80.2.3 п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування.

Отже, в даному випадку підставою для проведення фактичної перевірки є звернення громадян або споживачів.

На підтвердження наявності підстав для проведення перевірки матеріали справи містять заяву ОСОБА_4 від 03.04.2018 року та лист прокуратури Харківської області від 24.04.2018 року № 04/5-73-18 (т. 1 а.с.214-217).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача про порушення позивачем вимог ПК України щодо підстав призначення фактичної перевірки, оскільки наказ містить посилання на п.п.80.2.3 п. 80.2 ст. 80 ПК України.

Крім того, колегія суддів зазначає, що наказ про проведення перевірки відповідає вимогам, що передбачені до їх змісту підпунктом 81.1 статті 81 Кодексу, а саме: містить дату видачі (07.06.2018 року); найменування контролюючого органу (ГУ ДФС у Харківській області); найменування та реквізити суб`єкта (ФО-П ОСОБА_1 , податковий номер НОМЕР_1 ); адреса об`єктів ( АДРЕСА_1 ); мета (з метою здійснення контролю за дотриманням суб`єктами господарювання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, свідоцтв, виробництва та обігу підакцизних товарів, проведення перевірок дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, оформлення трудових відносин з працівниками); вид перевірки (фактична); підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом (на підставі підпункту 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 Кодексу); дата початку (з 07.06.2018); тривалість перевірки (в наказі містить посилання на пункт 82.3 статті 82 Кодексу, який передбачає, що тривалість перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, не повинна перевищувати 10 діб); період діяльності, який буде перевірятися (з 14.04.2017 по дату завершення перевірки).

Зазначений наказ № 4095 від 07.06.2018 року в судовому порядку не оскаржувався.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що порядок та підстави проведення фактичної перевірки податковим органом було дотримано та здійснено у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому недопуск посадових осіб позивача до проведення перевірки був неправомірним.

Відповідно до пп. 20.1.31 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках такого платника податків у банках та інших фінансових установах (крім операцій з видачі заробітної плати та сплати податків, зборів, єдиного внеску, а також визначених контролюючим органом грошових зобов`язань платника податків, погашення податкового боргу), у тому числі при недопущенні посадових осіб контролюючих органів до обстеження територій та приміщень.

Колегія суддів зазначає, що арешт коштів на рахунках та зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків є тотожними поняттями для цілей регулювання податкових правовідносин.

Так, відповідно до частини 2 ст. 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність» зупинення власних видаткових операцій банку за його рахунками, а також видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється в разі накладення арешту відповідно до частини першої цієї статті, а також в інших випадках, передбачених договором, Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", іншими законами та/або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, кореспондентському рахунку. Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, коли арешт накладено без встановлення такої суми або коли інше передбачено договором, законом чи умовами такого обтяження.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 18.04.2019 року по справі № 820/2522/17.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках платника податків відкритих в банківських установах, які обслуговують фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління ДФС у Харківській області, фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2019 по справі № 820/5122/18 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Головного управління ДФС у Харківській області - задовольнити частково.

Зупинити видаткові операції платника податків на рахунках в банківських установах, які обслуговують фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 .

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді Г.Є. Бершов В.В. Катунов
Постанова складена в повному обсязі 09.08.19 року