Справа № 540/1109/19
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2019-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/1109/19

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гомельчука С.В.,

при секретарі Воронцовій К.С.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про стягнення щомісячної грошової допомоги,

встановив:

31 травня 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (далі - відповідач, Управління), у якому просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу щомісячну грошову допомогу в розмірі окладу за спеціальним званням за 10 місяців, що складає 13400,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами. Так, наказом Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 26.04.2018 року за № 88/ОС ОСОБА_1 був звільнений з органів Державної кримінально-виконавчої служби України згідно п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із скороченням штатів. 12.05.2018 року позивач звернувся до Управління із заявою про виплату щомісячної грошової допомоги в розмірі окладу за спеціальним званням. За наведених обставин, позивачу нараховувалась відповідна допомога з травня по липень 2018 року. Проте в подальшому бухгалтерією Управління повернуто кошти, нараховані за травень місяць. За результатами звернення відповідача, з метою з`ясування причин не виплати, позивачем отримано лист-відповідь від 20.05.2019 року № 3.3/345-19/П-287, в якому вказувалось на відсутність коштів на продовження виплати допомоги. Позивач посилаючись на приписи ст. 9-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», додатку 14 до постанови КМУ від 30.08.2017 року № 704, вказує на наявну за відповідачем заборгованість щодо виплати йому щомісячної грошової допомоги за 10 місяців в розмірі 13400,00 грн. Враховуючи те, що станом на момент звернення до суду наведена заборгованість залишається не виплаченою, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою від 03 червня 2019 року провадження у справі відкрито, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження та призначено перше судове засідання на 02 липня 2019 року.

19 липня 2019 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач не погоджується із доводами, викладеними у позові. Посилаючись на зміст довідки від 28.05.2019 року № 30/591-19, відповідач вказує на те, що з 03.05.2018 року ОСОБА_1 займає посаду заступника начальника філії Державної установи «Центр пробації», тобто фактично після звільнення 02.05.2018 року з Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, позивач станом на момент звернення із заявою про виплату йому щомісячної грошової допомоги (12.05.2018 року), продовжував працювати в органах Державної кримінально - виконавчої служби України. Статус ДУ «Центр пробації», яким визначено належність установи до органів ДКВС України, встановлено наказом Міністерства юстиції України від 10.01.2018 року № 50/к. Разом з тим, відповідач наголошує на тому, що відповідним наказом затверджено структуру та штат ДУ «Центр пробації», на яку покладено всі права та обов`язки, що раніше виконувалися відповідачем в частині реалізації державної політики в сфері пробації та пробаційних програм. Наведені обставини, на думку відповідача, згідно п. 11 Порядку, затвердженого постановою КМУ від 17.07.1992 року № 393, свідчать на користь висновку про відсутність у позивача права на отримання щомісячної грошової допомоги з місяця, що настає за місяцем прийняття на службу. З огляду на викладене, відповідач вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають.

Протокольною ухвалою суду від 02 липня 2019 року за клопотанням представника відповідача розгляд справи відкладено на 25 липня 2019 року.

В подальшому за клопотанням представника відповідача, яке надійшло до суду 19 липня 2019 року, судове засідання відкладено на 05 серпня 2019 року.

У судове засідання з`явився позивач.

Відповідач не забезпечив явку свого представника, ніяких клопотань та/або заяв з цього приводу до суду не надходило, при цьому був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

За таких обставин, суд згідно приписів ч. 3 ст. 205 КАС України, розглядає справу за фактичною явкою сторін.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримував, посилаючись на обставини викладені в адміністративному позові.

Розглянувши надані сторонами документи, заслухавши доводи позивача, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом встановлено.

Наказом Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 26.04.2018 року № 88/ОС згідно зокрема, наказів Міністерства юстиції України «Про внесення змін до штату Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції» від 29.11.2017 року № 4687/к, «Про затвердження структури та штату державної установи «Центр пробації» від 10.01.2018 року №50/к та наказу Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції «Про здійснення організаційно - штатних заходів» від 26.01.2018 року № 33/АГ, звільнено за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) майора внутрішньої служби ОСОБА_1 з посади заступника начальника Херсонського міського відділу з питань пробації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, 02.05.2018 року.

Вислуга позивача на день звільнення в календарному обчисленні становить 11 років 02 місяці 06 днів, у пільговому обчисленні - 14 років 01 місяць 21 день.

За заявою ОСОБА_1 від 12.05.2018 року, Південним міжрегіональним управлінням у відповідності до приписів ст. 9-1 Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», п. 11 Порядку, затвердженого постановою КМУ від 17.07.1992 року № 393, звільненому була нарахована щомісячна грошова допомога з травня по липень місяці 2018 року.

03.03.2019 року позивач звернувся до Південного міжрегіонального управління із заявою, в якій просив повідомити про підстави припинення виплати йому грошової допомоги з серпня 2018 року та повернення коштів, нарахованих за травень 2018 року.

24.04.2019 року позивач звернувся до Міністра юстиції України із заявою аналогічного змісту.

Листом - відповіддю від 20.05.2019 року № 3.3/345-19/П-287 до відома позивача доведено, що йому нараховано щомісячну грошову допомогу в розмірі окладу за спеціальним званням по 31.07.2018 року. Крім того вказано на те, що на даний час фінансування за бюджетною програмою КПКВК 3601030 «Забезпечення діяльності органів пробації» відсутнє, щомісячна грошова допомога в розмірі окладу за спеціальним буде виплачена за умови надходження коштів.

Вважаючи наведену бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступні положення законодавства та обставини справи.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 КАС України).

Відповідно до ст. 9-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII, особам, які звільнені зі служби, зокрема, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію, протягом одного року після звільнення зі служби виплачується щомісячна грошова допомога в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням.

Умови призначення та порядок виплати щомісячної грошової допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

На виконання наведеної норми, Кабінетом міністрів України прийнято постанову «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 року № 393 (далі - Порядок № 393).

Пунктом 11 Порядку № 393 встановлено, що особам, звільненим із служби, зокрема, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію, протягом одного року після звільнення із служби виплачується щомісячна грошова допомога у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням.

Щомісячна грошова допомога виплачується тим особам, що під час служби мали право на отримання окладу за військовим (спеціальним) званням.

Річний строк для виплати щомісячної грошової допомоги особам, зазначеним у абзаці першому цього пункту, обчислюється з дня звільнення їх із служби. Допомога виплачується з дня, що настає за датою, по яку особі нараховано грошове забезпечення при звільненні.

Виплата щомісячної грошової допомоги здійснюється Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Національною поліцією, Міністерством транспорту та зв`язку, Державною податковою адміністрацією, Державною прикордонною службою, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації, Державною кримінально-виконавчою службою, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Управлінням державної охорони, Службою судової охорони через уповноважені ними органи.

Згідно до додатку 14 постанови КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704, оклад за спеціальне звання майор внутрішньої служби складає 1340,00 грн.

З матеріалів справи слідує, що з 02.05.2018 року позивач звільнений з органів з органів Державної кримінально-виконавчої служби наказом Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 26.04.2018 року №88/ОС «Про особовий склад», у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію згідно п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію». На момент звільнення позивач перебував у званні майора.

За наведених обставин позивачу нараховувалась щомісячна грошова допомога у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням з травня по липень місяць 2018 року, що не заперечується відповідачем та підтверджується листом відповідача від 20.05.2019 року №3.3/345-19/П-287.

Посилання позивача на те, що кошти нараховані за травень місяць 2018 року були повернуті бухгалтерією відповідача, не підтверджені наявними у матеріалах справи письмовими доказами.

Відповідно до приписів абз. 5 п. 11 Порядку № 393 особам, які в період отримання щомісячної грошової допомоги:

- знову прийняті (призвані) на службу або поновлені на службі (посаді), виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем прийняття (призову) на службу або поновлення на службі (посаді);

- були зареєстровані в установленому порядку в державній службі зайнятості, виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем реєстрації;

- набули право на пенсію, зокрема від органів соціального захисту населення, виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем призначення пенсії. Якщо виплату пенсії припинено відповідно до законодавства протягом одного року після звільнення, виплата допомоги поновлюється з місяця, що настає за місяцем припинення виплати пенсії.

Про прийняття (призов) на службу або поновлення на службі (посаді), реєстрацію в державній службі зайнятості, призначення пенсії особа, якій виплачувалася щомісячна грошова допомога, зобов`язана у тижневий строк повідомити органу, який здійснює її виплату.

Аналогічні положення містяться у пп. 3 п. 2 розділу 3 Порядку виплат грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально - виконавчої служби України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 року № 925/5.

Аналіз наведених норм вказує на те, що особам, які у період отримання грошової допомоги знову прийняті на службу до органів, якими така допомога була призначена та виплачувалась, виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем прийняття на службу.

Згідно наявного у матеріалах справи наказу від 02.05.2018 року № 28/К, ОСОБА_1 прийнято на посаду заступника начальника філії Державної установи «Центр пробації» в Херсонській області на посаду заступника начальника філії з 03.05.2018 року.

З листа ДУ «Центр пробації» від 26.06.2019 року вбачається, що позивач працює в установі з 03.05.2018 року по теперішній час.

Відповідач посилається на прийняття позивача на посаду заступника начальника філії ДУ «Центр пробації» в Херсонській області, як на підставу для припинення позивачу щомісячної грошової допомоги, так як останній знову працює в органах ДКВС України.

Суд зауважує, що для визначення права позивача на отримання щомісячної грошової допомоги, необхідно встановити статус Державної установи «Центр пробації».

Згідно положень ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну кримінально - виконавчу службу» від 23.06.2005 року № 2713-IV (далі - Закон № 2713-IV), державна кримінально - виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України Кабінетом Міністрів України утворюються територіальні органи управління - управління (відділи) в Автономній Республіці Крим, областях, місті Києві та Київській області, місті Севастополі.

Територіальні органи управління здійснюють керівництво оперативно-службовою та фінансово-господарською діяльністю підпорядкованих їм органів і установ та виконують функції, передбачені положеннями про територіальні органи управління.

Положення про територіальні органи управління затверджуються Міністерством юстиції України (ч. ч. 1-3 ст. 9 Закону № 2713-IV).

Відповідно до приписів п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про пробацію» від 05.02.2015 року №160-VIII, пробація - система наглядових та соціально-виховних заходів, що застосовуються за рішенням суду та відповідно до закону до засуджених, виконання певних видів кримінальних покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого.

Державну установу «Центр пробації» створено відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 13.09.2017 року № 655-р «Про утворення державної установи «Центр пробації», підпункту 13.1 пункту 12 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 року № 228.

Положення про ДУ «Центр пробації» затверджено наказом Міністерства юстиції України від 28.12.2017 № 4322/5 «Про утворення Державної установи «Центр пробації».

Відповідно до вказаного положення, ДУ «Центр пробації» є неприбутковою державною установою, створеною для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України з питань пробації і безпосереднього спрямування та координації діяльності уповноважених органів з питань пробації, що належить до сфери управління Мін`юсту.

Діяльність Центру пробації спрямовується та координується заступником Міністра юстиції України відповідно до розподілу обов`язків.

Основними завданнями Центру пробації є:

- організаційно-методичне та практичне забезпечення завдань пробації відповідно до принципів, закріплених законодавством про пробацію;

- здійснення наглядової пробації, соціально-виховної роботи із засудженими, до яких застосовано пробацію, забезпечення судів інформацією, що характеризує обвинувачених (досудові доповіді);

- виконання кримінальних покарань у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, громадських робіт, виправних робіт;

- здійснення контролю за виконанням покарання у виді штрафу;

- здійснення нагляду за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, а також звільненими від відбування покарання вагітними жінками і жінками, які мають дітей віком до трьох років;

- забезпечення направлення засуджених до обмеження волі, які на час винесення вироку не перебували під вартою, до кримінально-виконавчих установ відкритого типу;

- виконання адміністративних стягнень у виді громадських робіт та виправних робіт;

- організація підготовки до звільнення осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк;

- організація взаємодії та контролю за діяльністю уповноважених органів з питань пробації;

- моніторинг ефективності заходів пробації та розробка пропозицій щодо їх удосконалення і подальшого розвитку пробації в Україні з урахуванням міжнародних стандартів пробації;

- забезпечення взаємодії з міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, судами, установами та організаціями, науковими та навчальними закладами з питань реалізації завдань, визначених законодавством про пробацію;

- формування вимог до професії та кваліфікаційних характеристик персоналу Центру пробації, підрозділів уповноважених органів з питань пробації та підготовка пропозицій щодо його відбору та навчання;

- створення ефективної комунікації Центру пробації, уповноважених органів з питань пробації та громадськості, що базується на принципах прозорості, довіри та партнерської взаємодії;

- здійснення міжнародного партнерства у сфері пробації;

- складання проекту кошторису видатків на утримання Центру пробації, уповноважених органів з питань пробації з обґрунтуваннями та детальними розрахунками;

- підготовка пропозицій до паспортів бюджетних програм та звітів про їх виконання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 14 Закону України «Про Державну кримінально - виконавчу службу», до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - працівники кримінально-виконавчої служби).

Служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

З аналізу наведених норм вбачається, що Державна установа «Центр пробації» входить до системи органів Державної кримінально - виконавчої служби України згідно ч. 2 ст. 9 Закону №2713-IV, та створена для забезпечення виконання завдань цієї служби. До персоналу ДКВС України належать, зокрема, працівники, які працюють за трудовими договорами. Час проходження служби в ДКВС України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

Аналіз наведених норм та встановлених судом обставин свідчить на користь висновку про те, що після прийняття позивача з 03.05.2018 року до філії ДУ «Центр пробації» на посаду заступника начальника філії згідно наказу від 02.05.2018 року № 28/К, останній фактично продовжив службу в органах Державної кримінально - виконавчої служби України після звільнення з Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, продовжуючи при цьому забезпечувати виконання завдання ДКВС України. Працюючи в ДУ «Центр пробації» за трудовим договором, позивач відноситься до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України, служба в якій зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що після прийняття позивача на службу до ДУ «Центр пробації» з 03.05.2018 року, останній не мав прав на виплату йому щомісячної грошової допомоги з місяця, що настає за місяцем прийняття на службу, тобто з червня 2018 року.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 90 КАС України).

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу щомісячну грошову допомогу в розмірі окладу за спеціальним званням за 10 місяців, а тому відмовляє в їх задоволенні.

Згідно приписів ст. 139 КАС України, судові витрати у даному випадку відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (, 65017, м. Одеса, Люстдорфська дорога, 9) про стягнення щомісячної грошової допомоги, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 12 серпня 2019 р.

Суддя Гомельчук С.В.

кат. 106030000