Справа № 500/1001/19
Суддя: Хрущ Вікторія Леонідівна
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1001/19

31 липня 2019 року м.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі: головуючого судді Хрущ В.Л., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5264-54 від 05.02.2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Тернопільській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Тернопільській області) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5264-54 від 05.02.2019 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що він з 11.09.2000 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець. Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності проведено 26.03.2019 року. 05.02.2019 року Головним управлінням ДФС у Тернопільській області винесено податкову вимогу №Ф-5264-54 на суму нарахованого ФОП ОСОБА_1 боргу з єдиного внеску, що станом на 31.01.2019 року становить 18276,72 грн. Позивач вважає вказану вимогу безпідставною, посилаючись на порушення відповідачем процедури її прийняття, оскільки, Головним управлінням ДФС у Тернопільській області не вручено позивачу акту, який повинен бути складений за наслідками проведеної щодо позивача перевірки, що в свою чергу порушило право позивача на подання заперечень щодо такого акту. Враховуючи вказане, ОСОБА_1 вважає, що вимога податкового органу є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідач у встановлений судом строк направив на адресу суду відзив на позов, в якому вказав, що з позовними вимогами не погоджується, у їх задоволенні просить відмовити в повному обсязі та зазначив, що за даними інформаційної системи органів доходів і зборів та відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, ОСОБА_1 станом на 31.01.2018 року - не перебував в процесі припинення підприємницької діяльності, і, відповідно числився, як платник єдиного внеску. Відповідно до інформації щодо ОСОБА_1 , яка міститься в інформаційній системі "Податковий блок. Облік платників податків", а саме розділ "Реєстраційні дані", відомо, що позивач зареєстрований, як суб`єкт господарювання 11.08.2000 року із зазначенням категорії фізична особа - підприємець. Припинив підприємницьку діяльність позивач - лише 26.03.2019 року, - вже після винесення податковим органом вимоги про сплату боргу (недоїмки). З огляду на те, що позивачем не було припинено підприємницької діяльності у встановленому законом порядку, - податковим органом нараховано суму єдиного соціального внеску самостійно, - виходячи із встановленого у звітному періоді його мінімального розміру - безвідносно до факту отримання ОСОБА_1 доходу. Стосовно твердження позивача про надіслання вимоги про сплату боргу (недоїмки) без проведення перевірки, відповідачем зазначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою - є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені законом. Таким чином, посилання позивача на порушення порядку проведення перевірки є безпідставними, оскільки така перевірка не проводилась, а вимога про сплату боргу сформована стосовно позивача на підставі даних з інформаційної системи фіскального органу.

Хід розгляду справи:

Ухвалою судді від 26.04.2019 року відкрито провадження у справі, визначено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) учасників справи.

06.05.2019 року від Головного управління ДФС у Тернопільській області до суду надійшло клопотання, про необхідність проведення розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою від 17.05.2019 року клопотання Головного управління ДФС у Тернопільській області задоволено, та призначено у справі судове засідання на 05.06.2019 року.

Судове засідання 05.06.2019 року не відбулось, у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відрядженні, згідно Наказу від 27.05.2019 року №87-ВК/г «Про відрядження судді Хрущ В.Л.». Судове засідання відкладено на 07.06.2019 року.

07.06.2019 року до суду від позивача надійшло клопотанням про відкладення розгляду справи. У судовому засіданні, за наслідками розгляду даного клопотання, судом без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, постановлено ухвалу про відкладення розгляду справи на 19.06.2019 року.

19.06.2019 року у судовому засіданні оголошено перерву до 11.07.2019 року.

11.07.2019 року судове засідання не відбулось, у зв`язку із перебуванням головуючого по справі судді Хрущ В.Л. на лікарняному. Судове засідання відкладено на 23.07.2019 року.

05.07.2019 року до суду від позивача, надійшло клопотання, в якому він просить суд взяти до уваги додаткові обставини, про те, що з 2006 року по 2012 рік позивач перебував у трудових відносинах із ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем», відповідно був застрахованою особою та соціальний внесок за нього сплачував роботодавець, а з 2012 року - по теперішній час на підставі еміграційної візи працював найманим працівником в Канаді.

У судовому засіданні 23.07.2019 року оголошено перерву до 26.07.2019 року.

24.07.2019 року представником позивача подано до суду заяву про долучення до матеріалів справи додаткових документів: Витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також відомості Міністерства юстиції України щодо позивача станом на 26.03.2019 року.

Судове засідання 26.07.2019 року не проводилося у зв`язку із участю головуючого судді Хрущ В.Л. протягом дня у складі колегій суду з розгляду справ, пов`язаних із виборчим процесом (№500/1777/19 та №500/1778/19). Судове засідання перенесене на 31.07.2019 року, про що сторін повідомлено у той же день, 26.07.2019 року, під розписку, яка наявна в матеріалах справи.

26.07.2019 року від представника позивача надійшла заява про проведення розгляду справи без його участі, - за наявними у матеріалах справи доказами.

У судове засідання 31.07.2019 року сторони не з`явились.

31.07.2019 року від представника ГУ ДФС у Тернопільській області надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із перебуванням уповноваженого представника у відрядженні.

Розглянувши дане клопотання представника ГУ ДФС у Тернопільській області клопотання про відкладення розгляду справи, - суд прийшов до висновку про відсутність підстав для його задоволення, з огляду на те, що після прийняття даної справи до провадження, судом було вжито всіх залежних від нього заходів щодо надання сторонам можливості реалізації ними права захисту у судовому порядку їх прав та інтересів. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень у встановлений судом строк реалізував право подання відзиву на адміністративний позов та письмових заперечень проти позову з долученням при цьому всіх матеріалів, що були або мали бути взяті ним до уваги при винесенні вимоги, з приводу якої подано позов. В той же час, сторонам було надано і достатньо можливостей надати додаткові докази на підтвердження чи спростування позовних вимог.

В судових засіданнях, які попередньо проводились за участю представників обох сторін, - судом було заслухано їх пояснення по суті спору, будь-яких інших обставин в межах розгляду даної справи, окрім тих, які були досліджені за участю сторін, - не виникло.

При цьому, подане відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи, суд вважає необґрунтованим також і з тих підстав, що відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень, юридичною особою, мав можливість забезпечити явку іншого уповноваженого представника.

Відтак, підстави для відкладення розгляду справи, визначені частиною 2 вищенаведеної статті - відсутні.

З огляду на зазначене, зважаючи також на відповідну заяву представника позивача про розгляд справи за його відсутності, - суд не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання та відкладення розгляду справи.

Таким чином, з огляду на вжиття судом всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення належним чином сторін про наявність судової справи з їх участю та можливість реалізації ними права захисту у судовому порядку їх прав та інтересів, зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, а також враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, та відповідну заяву представника позивача про розгляд справи без його участі, - суд, у відповідності до положень пункту 1 частини 3 та частини 9 статті 205 КАС України визнав за доцільне проводити (закінчити) розгляд справи в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до положень статті 229 КАС України.

Дослідивши письмові докази, які є в матеріалах адміністративної справи, за результати розгляду справи, судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_1 , зареєстрований Тернопільською міською радою як фізична особа - підприємець №30283, та взятий на облік, як платник єдиного внеску за номером НОМЕР_1 - з 11.09.2000 року .

У відповідності до витягу з ІС «Податковий блок. Пошук платників податків», розділ «Реєстраційні дані» підприємницька діяльність фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - припинена 26.03.2019 року, за його рішенням.

05.02.2019 року Головне управління ДФС у Тернопільській області сформувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску №Ф-5264-54, яка передбачає сплату позивачем боргу в сумі 18276 грн. 72 коп.

Вказана вимоги була сформована на підставі відомостей з інтегрованої картки, відповідно до яких за позивачем рахується заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 18276,72 грн., яка виникла за період з початку 2017 року по кінець 2018 року та була наявна станом на 31.01.2019 року.

01.03.2019 року позивачем подано до Головного управління ДФС у Тернопільській області скаргу на вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5264-54 від 05.02.2019 року.

Рішенням Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги №15944/6/99-99-11-05-02-25 від 04.04.2019 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5264-54 від 05.02.2019 року Головного управління ДФС у Тернопільській області - без змін.

Як слідує із змісту Рішення №15944/6/99-99-11-05-02-25 від 04.04.2019 року про результати розгляду скарги, залишення оскаржуваної вимоги без змін вмотивовано тим, що позивач перебуває на обліку в органах доходів та зборів, як фізична особа - підприємець та на дату формування оскаржуваної вимоги не перебував в процесі припинення підприємницької діяльності. Відповідно, для задоволення поданої скарги немає підстав.

Вважаючи визазначену податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5264-54 від 05.02.2019 року протиправною, позивач, в особі представника, звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Між сторонами виникли правовідносини щодо забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які підпадають під правове регулювання Закону України №2464-VI від 08.07.2010 "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі Закон №2464-VІ).

Відповідно до статті 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Право на звільнення від сплати єдиного внеску мають фізичні особи-підприємці, за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина четверта статті 4 Закону №2464-VI).

Згідно частини 4 статті 5 Закону України №2464-VI обов`язки платників єдиного внеску виникають у фізичних осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичних осіб, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) - з дня їх державної реєстрації відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців".

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону №2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 3 частини першої статті 7 Закону №2464-VІ).

Відповідно до абзацу 2 пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VІ у разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з нормами частини 5 статті 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску (крім пільгових категорій) встановлено у розмірі 22% до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

В силу приписів норм ч. 4 ст. 8 Закону порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Облік нарахованих і сплачених сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснюється контролюючим органом в інтегрованій картці платника, що відкривається за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками.

Недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або несплачена у строки, встановлені цим законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів Державною фіскальною службою України та її територіальними органами встановлена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 року №449, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953 (далі по тексту - Інструкція №449).

Згідно із вимогами Закону та Інструкції № 449 на платника покладено обов`язок щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Крім того, частиною 12 статті 9 Закону №2464 встановлено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до положень частин 1 - 4 статті 25 Закону №2464, рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до пунктів 1-3 Розділу VI Інструкції №449, до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення. У разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити у звітності, що подається платником до органів доходів і зборів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. В разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Приписами ст. 25 Закону №2464 та п. 3 Розділу VI Інструкції №449 визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом. (п. 3 Розділу VI Інструкції).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Орган доходів і зборів веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8 до цієї Інструкції.

При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1 частина - літера "Ю" (вимога до юридичної особи) або "Ф" (вимога до фізичної особи), 2 частина - порядковий номер, 3 частина - літера "У" (узгоджена вимога).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу (п. 4 Розділу VI Інструкції).

Отже, чинним законодавством надано право податковому органу нарахувати єдиний внесок з облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів - без складання акту перевірки, і у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платниками єдиного внеску (які не виконали обов`язок щодо самостійного обчислення і сплати цих внесків в порядку і розмірах, визначених Законом №2464) - відповідач вправі був обчислювати суми єдиного внеску, не нараховані і не сплачені платником сум єдиного внеску, та зазначати це у вимозі про сплату боргу (недоїмки).

При цьому, аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Недоїмкою ж - є саме сума єдиного внеску, своєчасно не визначена та не сплачена самим платником у строки, встановлені Законом.

Відповідна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.09.2018 року у справі №826/11623/16.

Вищезазначене спростовує твердження позивача про те, що при винесенні вимоги про сплату боргу (недоїмки) на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів, відповідач не мав правових підстав для її винесення, без вручення ОСОБА_1 акту перевірки щодо несплати, неповної або несвоєчасної сплати суми єдиного внеску, що передує прийняттю вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Як встановлено судом та вказано безпосередньо у вимозі про сплату боргу (недоїмки), вона винесена відповідачем на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів - саме після встановлення наявності недоїмки - суми заборгованості, яка утворилась у зв`язку з невиконанням позивачем обов`язку щодо самостійного обчислення і сплати внесків в порядку і розмірах, визначених Законом №2464

Також суд звертає увагу на те, що правове регулювання питань, пов`язаних з обчисленням та нарахуванням єдиного соціального внеску податковими органами, окрім норм Податкового Кодексу, визначене також вищенаведеними спеціальними нормами, та, незважаючи на схожість, має ряд відмінностей від правового регулювання питань, які виникають з приводу обчислення податкового боргу, визначеного Податковим Кодексом.

Так в Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 №422 (далі - Порядок №422) зазначено, що інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами; інформаційна система органів ДФС - інтегрована структура, що складається з одного чи більшої кількості процесів, компонентів апаратного та програмного забезпечення, засобів та персоналу, що забезпечує можливість задоволення встановленої потреби або цільової функції.

Згідно з пунктами 3 та 4 Порядку №422 Розділу 1 оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами ДФС в інформаційній системі органів ДФС. Відповідальними за достовірність відображення в інформаційній системі органів ДФС первинних показників є працівники структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи.

Підпунктом 1 пункту 1 Розділу 2 Порядку №422 визначено, що з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Згідно з пунктом 38.1 статті 38 Податкового кодексу України, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Так, відповідно до витягу з ідентифікаційних даних, наявних в базах даних органів ДФС, ОСОБА_1 - з 11.09.2000 року був зареєстрований, як фізична особа-підприємець, підприємницька діяльність якого на момент виставлення вимоги - не була припинена.

Як вже було зазначено вище, приписами ст. 25 Закону №2464 та п. 3 Розділу VI Інструкції №449 визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо, зокрема, платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску, і така вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

При цьому, вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом. (п. 3 Розділу VI Інструкції).

Судом встановлено, що заборгованість позивача по сплаті єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - утворилась внаслідок самостійного невизначення та несплати ним як фізичною особою - підприємцем недоїмки зі сплати єдиного внеску у визначений Законом строк, та здійснення у зв`язку цим нарахуванням органом доходів і зборів мінімального страхового внеску за 2017 та 2018 роки.

Згідно даних інформаційної системи контролюючого органу сума заборгованості ОСОБА_1 , станом на 31.01.2019 року становила 18276,72 грн., та включає:

- нарахована розрахункова (мінімальна) сума єдиного соціального внеску за 2017 рік становила 8448,00 грн. (3200,00 грн.*22%=704 грн. (мінімальний розмір ЄСВ в період з 01.01.2017 року по 01.01.2018 року) х 12 місяців). Термін сплати для ФОП - до 10 лютого року, що настає за звітним періодом;

- нарахована розрахункова (мінімальна) сума єдиного соціального внеску за чотири квартали (рік) 2018 року у розмірі 9828,72 грн. (3723,00грн.*22%=819,06 грн. (мінімальний розмір ЄСВ в період з 01.01.2018 року по 01.01.2019 року) х 12 місяців). Термін сплати (абз.3 ч.8 ст.9 Закону №2464):

за І квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн. - термін сплати до 20.04.2018 року;

за II квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн. - термін сплати до 20.07.2018 року;

за III квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн. - термін сплати до 20.10.2018 року;

за IV квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн. - термін сплати до 20.01.2019 року.

Саме на вказану суму, яка утворилась станом на 31.01.2019 року та склала 18276,72 грн., - 05.02.2019 року Головним управління ДФС у Тернопільській області і було сформовано щодо позивача вимогу №Ф-52664-54 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 18276,72 грн.

Суд при розгляді даної справи також звертає увагу на те, що визначальною умовою для наявності обов`язку своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, подавати звітність - є наявність у особи статусу фізичної особи-підприємця.

Відповідно до пункту 65.1 статті 65 ПК України, взяття на облік фізичних осіб - підприємців у контролюючих органах здійснюється за податковою адресою на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Державна реєстрація фізичних осіб-підприємців полягає у засвідчення факту набуття статусу підприємця фізичною особою.

Документом, який підтверджує статус фізичної особи - підприємця відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" від 15.05.2003 року № 755-IV, як суб`єкта підприємницької діяльності, є витяг з Єдиного державного реєстру, в якому зазначаються основні види діяльності.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - документ у паперовій або електронній формі, що сформований програмним забезпеченням Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за зазначеним заявником критерієм пошуку та містить відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі.

У свою чергу, відповідно до частини 8 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця - з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Суд звертає увагу на те, що на момент державної реєстрації позивача як фізичної особи-підприємця до 2003 року відносини, що виникали у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, регулювались Законом України "Про підприємництво" та Положенням про державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності, затвердженим постановою КМУ від 25.05.1998 року за №740.

Згідно п.п.37-39 вищевказаного Положення було встановлено, що скасування державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи здійснюється шляхом виключення його з Реєстру суб`єктів підприємницької діяльності на підставі таких документів: особистої заяви підприємця-громадянина або рішення суду (господарського суду) у випадках, передбачених законодавством; довідки органу державної податкової служби про зняття з обліку; довідки установ банків про закриття рахунків; довідки органу внутрішніх справ про здачу печаток і штампів; оригіналу свідоцтва про державну реєстрацію.

Орган державної реєстрації у 10-денний термін повідомляє відповідні органи державної податкової служби та державної статистики про скасування державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності.

Реєстраційна справа суб`єкта підприємницької діяльності, державну реєстрацію якого скасовано, передається органом державної реєстрації до місцевої державної архівної установи в установленому порядку.

Як вже було зазначено вище позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець 11.09.2000 року.

При цьому, згідно даних з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, які наявні в матеріалах справи видно, що, включення відомостей про фізичну особу- підприємця ОСОБА_1 - до даного Реєстру - було здійснене 22.08.2012 року, з відміткою про те, що свідоцтво державну реєстрацію вважається недійсним.

Вищезазначене свідчить про те, що станом на 22.08.2012 року (момент внесення відомостей про нього до Реєстру) діяльність позивача як фізичної особи - підприємця - не була припинена.

Водночас, суд звертає увагу на те, що з 2003 року, відносини, що виникали у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, регулювались положеннями Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» № 755-ІV від 15.05.2003 року.

Відповідно до ст. 4 наведеного Закону № 755-ІV від 15.05.2003 року державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим аконом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Порядок проведення державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців включає, зокрема:

- перевірку комплектності документів, які подаються державному реєстратору, та повноти відомостей, що вказані в реєстраційній картці,

- перевірку документів, які подаються державному реєстратору, на відсутність підстав для відмови у проведенні державної реєстрації,

- внесення відомостей про юридичну особу або фізичну особу - підприємця до Єдиного державного реєстру;

- оформлення і видачу свідоцтва про державну реєстрацію та виписки з Єдиного державного реєстру.

Відтак, суд зазначає, що лише з внесенням відомостей про фізичну особу-підприємця до Єдиного державного реєстру фізична особа - підприємець вважається припиненою.

Законом України від 13.05.2014 року № 1258-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичних осіб-підприємців за заявницьким принципом» внесено суттєві зміни до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», які набрали чинності 07.07.2014 року.

З цього часу припинення діяльності фізичних осіб - підприємців відбувається за абсолютно новими принципами. Так, фізичним особам - підприємцям надано право негайно припинити свою реєстрацію як ФОП, усуваючи всі перешкоди, що були досі (перевірки, врегулювання боргів тощо). Виникла можливість здійснювати усі процедури перевірок та врегулювання боргів, пов`язаних з підприємницькою діяльністю, вже після припинення ФОП.

Згідно вказаної редакції ст. 47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням здійснюється не пізніше наступного робочого дня після надання держреєстратору реєстраційної картки на проведення державної реєстрації припинення ФОП.

Тим самим реалізовано заявницький принцип припинення ФОП, коли підприємець втрачає цей статус лише на підставі своєї заяви, причому не пізніше наступного дня, без довідок про відсутність заборгованості зі сплати податків, зборів, ЄСВ та страхових платежів.

Крім цього, пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців за заявницьким принципом» № 1258-VII від 13.05.2014 року було передбачено, що якщо до набрання чинності цим Законом від фізичної особи - підприємця надійшла заява про припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем, але не надійшла реєстраційна картка на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням, то державний реєстратор зобов`язаний не пізніше місяця з дня набрання чинності цим Законом заповнити реєстраційну картку на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням, внести до Єдиного державного реєстру запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем та видати (надіслати поштовим відправленням з описом вкладення) цій фізичній особі повідомлення про внесення такого запису.

При цьому суд зазначає, що наявний в ЄДРПОУ запис про недійсність свідоцтва про державну реєстрацію не може свідчити про припинення підприємницької діяльності позивача у встановленому порядку і, в будь-якому випадку, - не має наслідком припинення такої діяльності, чи звільнення такого підприємця від сплати обов`язкових платежів.

Суд звертає увагу на те, що до Держреєстру в основному, включено лише відомості щодо осіб, які зареєстровані після 01.07.2004 року - дати набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", тож цілком очевидно, що ряд відомостей щодо осіб, державна реєстрація яких відбулась до 01.07.2004 року до Держреєтру з об`єктивних причин - не включені.

Належні та допустимі докази того, що з моменту реєстрації позивача як фізичної особи-підприємця до моменту виставлення вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5264-54 від 05.02.2019 року, підприємницька діяльність позивача була припинена у встановленому законом порядку із внесенням про це відповідного запису до Держреєстру - матеріали справи не містять, жодною зі сторін такі докази - не подані.

Натомість, як вже було зазначено вище, з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, видно, що 28.08.2012 року відбулось включення відомостей про фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 до Держреєстру.

І з цього часу інших відомостей відносно позивача, в тому числі щодо засвідчення факту припинення його підприємницької діяльності, станом на 05.02.2019 року (тобто, на час виставлення йому оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки)) - не вносились.

При цьому, згідно інформації про фізичну особу, припинення підприємницької діяльності позивача - зареєстроване лише 26.03.2019 року (за його рішенням).

Таким чином, наявні у матеріалах справи докази свідчать, що позивач, інформація про статус якого як фізичної особи-підприємця реєстрацію з 28.08.2012 року містилась в Держреєстрі, до моменту внесення відповідних відомостей про припинення його підприємницької діяльності 26.03.2019 року - зберігав статус підприємця - платника податків, а, відтак, на нього було покладено обов`язок сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальних підставах.

Разом з цим, не подано суду і доказів того, що позивач вчиняв будь-які дії, які б могли призвести до звільнення його від обов`язку сплачувати єдиний внесок.

Системний аналіз усіх вищенаведених норм доводить, що реєстрація особи як фізичної особи-підприємця породжує її обов`язок сплачувати податки у зв`язку зі здійсненням підприємницької діяльності у строки, встановлені чинним законодавством. Разом з тим відповідний обов`язок кореспондується й відповідачу, а саме: у випадку несвоєчасного нарахування та/або сплати платником сум єдиного внеску, він обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки). Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника.

За наведених обставин, враховуючи несплату позивачем єдиного внеску та неприпинення підприємницької діяльності у встановленому законом порядку, - суд доходить висновку, що спірна вимога прийнята контролюючим органом у межах компетенції.

Відтак, в контексті наведених вище норм, відсутні правові підстави вважати спірну вимогу протиправною, відповідно, відсутні підстави для її скасування.

Суд критично ставиться до пояснень представника позивача щодо того, що підприємницька діяльність позивача була зупинена спочатку у зв`язку із перебуванням його у трудових відносинах із ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем» з 2006 року по 2012 рік, де він, відповідно, був застрахованою особою та соціальний внесок за нього сплачував роботодавець, а потім - з причин виїзду за межі України і нездійснення з того часу підприємницької діяльності, з огляду на те, що Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осію-підприємців та громадських формувань» закріплено лише дві можливі реєстраційні дії - це реєстрація фізичною особи-підприємця та реєстрація припинення фізичної особи-підприємця.

В той же час, реєстраційної дії зупинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця чинним законодавством не передбачено, а нездійснення ж фізичною особою-підприємцем підприємницької діяльності та неотримання прибутку - не свідчить про її припинення у встановленому законом порядку. Так само факт перебування позивача у трудових відносинах з ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем» у період 2006-2012 років - не свідчить про припинення підприємницької діяльності, та, відповідно, не може спростовувати його обов`язку у зв`язку з цим здійснювати нарахування та сплату єдиного внеску у періоди 2017-2018 років, за які і виставлена йому оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки).

При цьому, посилання на те, що позивач не займався підприємницькою діяльністю та не отримував прибуток - є безпідставними, оскільки в силу вимог частини 12 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - єдиний соціальний внесок підлягає сплаті незалежно від здійснення підприємницької діяльності та фінансового стану платника.

Також суд не приймає до уваги посилання представника позивача на те, що станом на 22.08.2012 року та по теперішній час позивач проживав за межами України, а тому не зобов`язаний здійснювати сплату єдиного соціального внеску, - з огляду на наступне.

Як вже було зазначено вище, в силу ч. 4 статті 4 Закону №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - можуть бути звільнені від сплати єдиного соціального внеску фізичні особи-підприємці, за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Поряд з цим, таких підстав для звільнення позивача від сплати єдиного соціального внеску - ані в позовній заяві, ані в ході розгляду даної справи представником позивача - не наводилось, та доказів їх наявності - не подано.

Водночас, у чинному законодавстві - не передбачена можливість звільнення від сплати єдиного соціального внеску осіб, які були зареєстровані фізичними особами-підприємцями та які вподальшому виїхали за межі України (на тимчасове чи постійне проживання) не припинивши у встановленому законом порядку свою підприємницьку діяльність, із відповідним внесенням запису про таке припинення до Реєстру суб`єктів підприємницької діяльності (в період дії Закону України "Про підприємництво" та Положення про державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності №740) чи шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру (з моменту вступу в силу Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» № 755-ІV від 15.05.2003 року).

Крім того, чинне законодавство містить виключний перелік підстав для звільнення від сплати податків та зборів, або ж сплати їх в меншому розмірі.

Суд вказує на те, що шляхом сплати податків наповнюється бюджет держави, з якого здійснюються виплати пенсій, соціальної допомоги тощо. Несплата податків погіршує економічне становище країни та призводить до зменшення соціальних виплат або ж зовсім до їх припинення.

Більш того, несплата податків є порушенням вимог чинного законодавства, за яке передбачена самостійна відповідальність, що в свою чергу - не є співрозмірним у втручання майно такої особи, як про це стверджує позивач.

У даному ж випадку підстав стверджувати про втручання до майнових прав позивача немає, оскільки норми Конституції України, ПК України та Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» № 755-ІV від 15.05.2003 року чітко закріплюють обов`язок платника податків, які не припинили підприємницьку діяльність та які не звільнені у визначеному цим Законом порядку від обов`язку такої сплати, - сплачувати податки та збори у спосіб та порядку, встановленому чинним законодавством.

Водночас, позивачем вищезазначені вимоги діючого національного законодавства - не дотримані.

Отже, враховуючи факт припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 - лише 26.03.2019 року та невиконання ним покладеного на нього обов`язку здійснити самостійне нарахування та сплату єдиного внеску, - винесення відповідачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 05.02.2019 року, - відповідає критерію «пропорційності», спрямованої на дотримання справедливої рівноваги між інтересами держави та інтересами особи - позивача, яка перебувала в статусі фізичної особи-підприємця до 26.03.2019 року та не був звільнений від такого обов`язку з визначених цим же Законом підстав.

ЄСПЛ у п.36 по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 01.07.2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).

Суд зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

У відповідності з статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що дії та рішення контролюючого органу щодо оспорюваних вимог відповідають нормам законодавства.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваної вимоги - обґрунтовано враховував наявну у позивача, який мав статус фізичної особи-підприємця, заборгованість станом на момент виставлення оскаржуваної вимоги №Ф-5264-54 від 05.02.2019 року.

Таким чином, враховуючи досліджені у справі докази, суд приходить до висновку, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України, та прав позивача при формування та виставленні 05.02.2019 року вимоги №Ф-5264-54 про сплату боргу (недоїмки) - не порушив, а тому підстави для задоволення позову в обраний позивачем спосіб: шляхом скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5264-54 від 05.02.2019 року - відсутні.

Судові витрати відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 серпня 2019 року.

Головуючий суддя Хрущ В.Л.

Копія вірна:

Суддя Хрущ В.Л.