Справа № 460/703/19
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/6107/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Качмара В. Я., Курильця А.Р.,

з участю секретаря судового засідання - Ваврик Х .Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 травня 2019 року у справі № 460/703/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

суддя в 1-й інстанції Недашківська К. М.,

час ухвалення рішення 02.05.2019 року,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення 02.05.2019 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо непризначення дострокової пенсії за віком відповідно до ст.21 Закону України Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні та ст.49 Закону України Про зайнятість населення та зобов`язати Рівненське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області призначити дострокову пенсію за віком з 22 лютого 2019 року.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02 травня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.21 Закону України Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні. Зобов`язано Рівненське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області призначити ОСОБА_1 з 22 лютого 2019 року пенсію за віком відповідно до ст.21 Закону України Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що з 01 січня 2015 року Законом України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України від 28 грудня 2014 року №76-VІІІ виключено з Закону України Про зайнятість населення статтю 49 та з Закону України Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні статтю 21, які передбачали право на отримання дострокової пенсії за півтора року до встановленого законодавством строку. Згодом 22 травня 2018 року рішенням Конституційного Суду України визнано неконституційними такі законодавчі зміни. Разом з тим, будь-яких роз`яснень щодо виконання вказаного рішення на даний час немає, а тому відсутні підстави для призначення дострокової пенсії за віком на умовах ст. 21 Закону України Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що відповідачем не доведено існування будь-яких об`єктивних та законних підстав для того, щоб відмовляти позивачу в призначенні пенсії відповідно до ст.21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні». Крім того, вказав, що відсутність механізму призначення пенсії не може позбавляти його гарантій, передбачених ст.21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», оскільки це б суперечило принципу верховенства права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Відповідно до положень ч.4 ст.229 КАС України фіксація судового розгляду технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з серпня 2010 року ОСОБА_1 працював у Державно-комунальному підприємстві Міське об`єднання парків культури та відпочинку м. Рівного на посаді головного інженера.

У березні 2016 року позивач звільнений за скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці НОМЕР_1 .

Довідками Рівненського міського центру зайнятості від 12 березня 2019 року №01-40/1180 та №01-40/1181 підтверджується, що після звільнення з роботи ОСОБА_1 став на облік до Рівненського міського центру зайнятості як безробітний та у період з 05 квітня 2016 року по 30 березня 2017 року отримував допомогу по безробіттю.

Таким чином, після звільнення з роботи і на даний час позивач перебуває на обліку в Рівненському міському центрі зайнятості як безробітний, що шукає роботу.

22 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області з заявою про призначення йому пенсії відповідно до ст.21 Закону України Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні та ст.49 Закону України Про зайнятість населення.

Листом №100/10 від 07 березня 2019 року Рівненське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області повідомило позивача про те, що будь-які роз`яснення щодо порядку виконання рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2018 рок №5-р/2018 до органів Пенсійного фонду не надходило, а тому відсутні підстави для призначення дострокової пенсії за віком на умовах ст. 21 Закону України Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено існування будь-яких об`єктивних та законних підстав для відмови позивачу в призначенні пенсії відповідно до ст.21 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні", тому належним способом захисту його порушеного права є зобов`язання Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області призначити ОСОБА_1 з 22 лютого 2019 року пенсію за віком відповідно до ст. 21 Закону України Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачає, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері призначення громадян України пенсії за віком є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якого здійснюється призначення, перерахунок і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Згідно з ст.10 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» громадянами похилого віку визнаються особи, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також особи, яким до досягнення зазначеного пенсійного віку залишилося не більш як півтора року.

Відповідно до ч.1 ст.26 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Ч.1 ст. 4 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачає, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Тобто, виходячи зі змісту вказаної норми закону, відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні можуть бути врегульовані також іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до законів про пенсійне забезпечення.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь-якими обставинами, включаючи наявність інших доходів.

Разом з тим, ст.21 вказаного Закону (в редакції, яка діяла до 01 січня 2015 року) було передбачено, що особам, трудовий договір з якими розірвано за півтора року до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», або віку, що дає право на призначення пенсії відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про статус народного депутата України», «Про прокуратуру», «Про наукову і науково-технічну діяльність» (за наявності відповідних умов), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідацією, реорганізацією, перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності або штату працівників, а також виявленою невідповідністю працівника займаній посаді за станом здоров`я, гарантується право на достроковий вихід на пенсію за півтора року до встановленого законодавством строку, якщо вони мають страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбачений абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Колегія суддів також зазначає, що ст.49 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції, яка діяла до 01 січня 2015 року) було передбачено умову, за якої особам гарантувалося право на достроковий вихід на пенсію за півтора року до встановленого законодавством строку, якщо вони мають страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбачений абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Такою умовою була реєстрація особи, трудовий договір з якими було розірвано з ініціативи роботодавця у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідацією, реорганізацією, банкрутством, перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників, та військовослужбовцям, звільненим з військової служби у зв`язку із скороченням чисельності або штату без права на пенсію, яким на день вивільнення залишилося не більше півтора року до встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку або віку, що дає право на призначення пенсії відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про статус народного депутата України», «Про прокуратуру», «Про наукову і науково-технічну діяльність», в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, та відсутності підходящої роботи.

П.26 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 198 було передбачено, що клопотання про достроковий вихід на пенсію безробітного до управління Пенсійного фонду України надається центром зайнятості безробітному за його особистою заявою.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 травня 2015 року № 334 «Про внесення змін до Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу» розділ «Достроковий вихід на пенсію безробітних» було виключено із Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, в тому числі і вищезазначений пункт 26.

Крім того, постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року №13-2 "Про затвердження Змін до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виключено пункт 6 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яким передбачалось, що до заяви про призначення пенсії за віком додається клопотання (направлення) про достроковий вихід на пенсію (для призначення пенсії відповідно до ст.49 Закону України "Про зайнятість населення").

Законом України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України від 28 грудня 2014 року №76-VIII, який набрав чинності 01 січня 2015 року, а саме: підпунктом 3 пункту 12 розділу І виключено ст.21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» та підпунктом 2 пункту 39 розділу І виключено ст.49 Закону України «Про зайнятість населення», у зв`язку із чим особи похилого віку та ветерани праці позбавлялися права призначення дострокової пенсії за віком на підставі ст. 21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні».

Крім того, аналогічні зміни були внесенні до підзаконних нормативно-правових актів, якими врегульовувалось аналізовані правовідносини.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України №5-р/2018 від 22 травня 2018 року у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 12 розділу I Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIIIвизнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), підпункт 3 пункту 12 розділу І Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII.

Конституційний Суд України зазначив, що гарантування державою права на достроковий вихід на пенсію громадянам похилого віку було спрямоване на убезпечення цих громадян від такого соціального ризику, як безробіття з незалежних від них обставин, і забезпечення сприятливих умов для їх повноцінного та гідного життя у старості.

Враховуючи наведене, Конституційний Суд України дійшов висновку, що право на достроковий вихід на пенсію, яке мали громадяни похилого віку на підставі ст.21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» до внесення змін Законом 76-VIII, було гарантією ефективної реалізації конституційних прав громадян, закріплених у статтях 46, 48 Основного Закону України.

З врахуванням вищезазначеного рішення Конституційного Суду України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у спірних правовідносинах при вирішенні питання щодо призначення пенсії позивачу необхідно керуватися Законом України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», яка на час розгляду цієї справи є чинною в силу визнання неконституційним положень Закону, якими її було виключено.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що оскільки ст.49 Закону України «Про зайнятість населення» була виключена внаслідок прийняття Закону № 76-VIII, тому призначення пенсії позивачу на підставі ст.21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» є можливим без обов`язкового подання клопотання (направлення) про достроковий вихід на пенсію.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 22 лютого 2019 року (на дату звернення з заявою про призначення пенсії) вік позивача становив 58 років 6 місяців (тобто не більше 1,5 роки до досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування), він мав необхідний для призначення пенсії за віком страховий стаж, є звільненим з роботи у зв`язку зі скороченням штату та весь час з моменту звільнення перебував на обліку в центрі зайнятості як безробітний і такий, що перебуває у пошуках роботи. Цей факт сторонами не оспорюється.

Враховуючи усе вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідачем не доведено існування будь-яких об`єктивних та законних підстав для того, щоб відмовляти позивачу в призначенні пенсії відповідно до ст.21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні».

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно обрав належний спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 з 22 лютого 2019 року пенсію за віком відповідно до ст. 21 Закону України Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги як безпідставні покликання апелянта на неможливість призначення позивачу дострокової пенсії за віком, мотивовані тим, що будь-яких роз`яснень щодо виконання вказаного рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2018 року №5-р/2018 немає, оскільки орган Пенсійного фонду, будучи суб`єктом владних повноважень, зобов`язаний діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а враховуючи те, що він, відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 р. № 280 є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, відповідач зобов`язаний виконувати вимоги ст.21 Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні, які надають позивачеві право на пенсію.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що покликання апелянта на ту обставину, що ним не отримано роз`яснення щодо порядку виконання рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2018 року №5-р/2018, як на підставу для відмови у призначенні пенсії, є необгрунтованими.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 229, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 травня 2019 року у справі № 460/703/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді В. Я. Качмар
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 08 серпня 2019 року.