Справа № 520/4829/19
Суддя: Сагайдак В.В.
Дата ухвалення: 2019-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

13 серпня 2019 р. № 520/4829/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сагайдака В.В.,

за участі: секретаря судового засідання - Югова С.А.,

представника позивача - Солонинка С.П. ,

представника відповідача - Білокінь С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "САДІН" (62415, Харківська область, Харківський район, с. Слобожанське, вул. Миру, 48-А, ) до Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ) про скасування податкових повідомлень-рішень ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "САДІН", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд:

скасувати податкові повідомлення-рішення №1 та №1 від 29 березня 2019 року, прийняті Головним Управлінням Державної фіскальної служби у Харківській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що податкові повідомлення-рішення №1 та №1 від 29 березня 2019 року є необґрунтованими та такими що підлягають скасуванню.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на обставини, наведені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що фахівцями Головного управління ДФС України у Харківській області, на підставі направлень №697 та наказу №520 від 25.01.2019 р., проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "САДІН" з питань дотримання вимог податкового законодавства України щодо господарських взаємовідносин з ТОВ «ПРОМИСЛОВІ КОМПОНЕНТИ» та ТОВ «АГРО ПУЛЬС СЕРВІС» за звітний період декларування ПДВ липень 2018 р. та подальшої реалізації.

За результатами перевірки складено акт перевірки від 08.02.2019 року № 358/20-40-14-11-10/41675529(а.с.18-40 том 1).

Згідно висновків, які викладені у акті, перевіркою встановлено порушення ТОВ «САДІН» п. 44.1, п. 44.6 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, в результаті чого неправомірно віднесено до складу податкового кредиту в липні 2018 року суму ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ «ПРОМИСЛОВІ КОМПОНЕНТИ» (код за ) та ТОВ «АГРО ПУЛЬС СЕРВІС» (код за ) у розмірі 2 524 661 грн., в період, що перевірявся, у тому числі за липень 2018 року на суму 2 524661 грн.

На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом прийняті податкові повідомлення-рішення від 29 березня 2019 року:

№1, яким ТОВ "САДІН" збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» на суму 3155826,25 грн.(а.с.41 том 1);

№1, яким до ТОВ "САДІН" застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 510 грн.(а.с.42 том 1).

Не погоджуючись з вказаними рішеннями позивач звернувся з даним позовом до Харківського окружного адміністративного суду.

Між ТОВ «САДІН» (в якості покупця) та ТОВ «ПРОМИСЛОВІ КОМПОНЕНТИ» (в якості продавця) укладений договір постачання № 2307/1 від 23.07.2018р.(а.с.76-80 том 1).

Відповідно до п. 1 договору продавець зобов`язується передати у власність покупця товар, ціна, кількість та асортимент якого визначався у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною даного договору, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та сплатити його вартість на умовах, передбачених цим договором, що відповідають чинному законодавству України.

Строк дії договору до 23.07.2019 р.(п.12.1 договору).

В межах вказаного договору у липні 2018р. проведені господарські операції з постачання товарів на адресу покупця, що підтверджується видатковими накладними постачальника № 18 від 23.07.2018р., № 19 від 24.07.2019 р., № 20 від 26.07.2018р. (а.с.83, 91, 100 том 1).

Фізичне переміщення товару відбувалося на вантажних автомобілях перевізника - ТОВ «Саноіл», відповідно до договору про перевезення вантажів автомобільним транспортом №12/02-1ПУ від 12.02.2018 р., укладеним між ТОВ «САДІН» та ТОВ «Саноіл», що підтверджується оформленими товарно-транспортними накладними (а.с.85-86, 88-89, 93-94, 97-98, 102-103, 106-107).

Переміщення товару зі складу продавця на склад покупця підтверджується актами внутрішнього переміщення №10 від 23.07.2019р., №11 від 23.07.2019р., №12 від 24.07.2018р., №13 від 24.07.2019р., № 21 від 26.07.2019 р., №22 від 26.07.2018р.(а.с.84, 87,92, 96, 101, 105 том 1).

Фактично товар від постачальника отриманий директором ТОВ «САДІН» Шкробко К.В. , для чого йому були видані відповідні довіреності, які були передані постачальнику. Витяг з журналу реєстрації довіреностей наявний в матеріалах справи.

Отриманий товар оприбуткований на складі ТОВ «САДІН», який орендується позивачем відповідно до договору оренди №007/Х1 (а.с.47-62 том 1) за адресою м. Харків, вул. Кокчетавська, 20 , що підтверджується прибутковими ордерами №37, 38 від 23.07.2018р., № 40, 41 від 24.07.2019 р., № 48,49 від 26.07.2018р. (а.с.86 а-90, 95, 99, 104, 108 том 1).

ТОВ «САДІН» частково сплатив вартість отриманого товару шляхом перерахування грошових безготівкових коштів на рахунок продавця згідно платіжних доручень № 895 від 20.03.2019р. на суму 200 000,0 грн., № 898 від 21.03.2019р. на суму 250000,0 грн., № 906 від 22.03.2019р. на суму 300 000,0 грн., № 8528 від 26.03.2019р. на суму 200 000,0 грн.

Між ТОВ «САДІН» (в якості покупця) та ТОВ «АГРО ПУЛЬС СЕРВІС» (в якості продавця) укладено договір постачання № 0106/1 від 01.06.2018р.(а.с.109-113 том 1).

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов`язується передати на умовах даного договору у власність покупця товар, кількість, якого вказана у накладних, які є невід`ємною частиною даного договору, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити його повну вартість на умовах, передбачених даним договором, що відповідають чинному законодавству України.

Договір набирає чинності з моменту його підписання його сторонами та дії до 01.06.2019.

На підтвердження здійснення господарської операції позивачем до справи долучені:

Видаткова накладна №65(а.с.116 том 1), акт внутрішнього переміщення №17(а.с.117 том 1), №18 (а.с.121 том 1), №19 (а.с.125 том 1), №20 (а.с. 129 том 1) товарно-транспортна накладна №К(а.с.118-119 том 1), №К (а.с.122-123 том 1), №К (а.с.126-127 том 1), №К (а.с.130-131 том 1), прибутковий ордер №42(а.с.120 том 1), №43 (а.с.124 том 1), №44 (а.с.128 том 1), №45 (а.с.132 том 1), платіжні доручення № 882 від 11.02.2019р. на суму 500 000,00 грн., № 896 від 20.03.2019р. на суму 300382,60 грн., № 899 від 21.03.2019р. на суму 350 000,00 грн., № 905 від 22.03.2019р. на суму 300 000,00 грн., № 8527 від 26.03.2019р. на суму 350 000 грн., № 8529 від 28.03.2019р. на суму 386 000,00 грн., № 8530 від 28.03.2019р. на суму 387 540,00 грн.(а.с.38-44 том 2).

В подальшому придбаний у ТОВ «ПРОМИСЛОВІ КОМПОНЕНТИ» та у ТОВ «АГРО ПУЛЬС СЕРВІС» у липні 2018р. товар реалізовано на адресу покупця - ТОВ «АГРОІНВЕСТ ХОЛДІНГ» на підставі укладеного між підприємствами договору поставки №23 від 23.07.2018р.(а.с.133-134 том 1).

За умовами вказаного договору ТОВ «САДІН» виписано на адресу покупця видаткові накладні № 94 від 23.07.2018р., № 96 від 23.07.2018р., № 97 від 23.07.2018р., № 98 від 23.07.2018р., № 99 від 23.07.2018р., № 95 від 24.07.2018р№ 100 від 24.07.2018р., № 101 від 24.07.2018р., № 102 від 24.07.2018р., № 103 від 24.07.2018р., № 104 від 24.07.2018р., № 105 від 24.07.2018р., № 80 від 25.07.2018р., № 81 від 25.07.2018р., № 82 від 25.07.2018р., № 83 від 25.07.2018р., № 106 від 25.07.2018р., № 84 від 26.07.2018р., № 85 від 26.07.2018р., № 86 від 26.07.2018р., № 87 від 26.07.2018р., № 88 від 27.07.2018р., № 89 від 27.07.2018р., № 90 від 27.07.2018р., № 107 від 27.07.2018р., № 108 від 27.07.2018р., № 109 від 30.07.2018р., № 110 від 30.07.2018р., № 111 від 31.07.2018р., № 112 від 31.07.2018р.(а.с.135, 138, 141, 144, 147, 150, 153, 156, 159, 162, 164 а, 167, 170, 173, 176, 179, 182, 185, 188, 191, 194, 197, 200, 203, 206, 209, 212, 215, 218, 221 том 1).

Суми ПДВ, що отримані при здійсненні вказаної господарської операції включені до податкових зобов`язань ТОВ «САДІН», що підтверджується складеними та зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними: № 1155 від 23.07.2018р., № 1156 від 23.07.2018р., № 1157 від 23.07.2018р., № 1158 від 23.07.2018р., № 1159 від 23.07.2018р., № 1159 від 24.07.2018р., № 1160 від 24.07.2018р., № 1161 від 24.07.2018р., № 1162 від 24.07.2018р., № 1163 від 24.07.2018р., № 1164 від 24.07.2018р., № 949 від 25.07.2018р., № 950 від 25.07.2018р., № 951 від 25.07.2018р., № 952 від 25.07.2018р., № 1166 від 25.07.2018р., № 953 від 26.07.2018р., № 954 від 26.07.2018р., № 955 від 26.07.2018р., № 956 від 26.07.2018р., № 1167 від 26.07.2018р., № 957 від 27.07.2018р., № 958 від 27.07.2018р., № 959 від 27.07.2018р., № 1168 від 27.07.2018р., № 1169 від 27.07.2018р., № 1170 від 30.07.2018р., № 1171 від 30.07.2018р., №1172 від 31.07.2018р., № 1173 від 31.07.2018р.(а.с.224-250 том 1, 1-33 том 2).

Згідно умов договору з покупцем, поставка товару здійснювалася транспортом та за рахунок ТОВ «САДІН», відповідно до договору про перевезення вантажів автомобільним транспортом № 12/02-1ПУ від 12.02.2018 р.(а.с.72-75 том 1), згідно товарно-транспортних накладних (а.с.136-137, 139-140, 142-143, 145-146, 148-149, 151-152, 154-155, 157-158, 160-161, 163-164, 165-166, 168-169, 171-172, 174-175, 177-178, 180-181, 183-184, 186-187, 189-190, 192-193, 195-196, 198-199, 201-202, 204-205, 207-208, 210-211, 213-214, 216-217,219-220, 222-223 том 1).

Покупець частково сплатив вартість отриманого товару шляхом перерахування грошових безготівкових коштів та рахунок ТОВ «САДІН» згідно платіжних доручень № 87 від 19.10.2018р. на суму 2 500 014,19 грн., № 88 від 09.11.2018р. на суму 1 500 011,63 грн., № 89 від 27.11.2018р. на суму 2 303 472,00 грн., № 96 від 11.02.2019р. на суму 1 000 000,00 грн., № 91 від 11.01.2019р. на суму 1 649 784,00 грн., №1379 від 24.01.2019р. на суму 2 466 894,00 грн., № 1407 від 07.02.2019р. на суму 2 000 000,00 грн., № 1506 від 07.03.2019р. на суму 1 556 400,00 грн., № 1539 від 20.03.2019р. на суму 500 382,60 грн., № 1551 від 21.03.2019р. на суму 600 000,00 грн., № 1566 від 22.03.2019р. на суму 600 000,00 грн.; № 1576 від 25.03.2019р. на суму 550 000,00 грн., № 1590 від 27.03.2019р. на суму 773 540,00 грн.(а.с.45-57 том 2).

Як вказує позивач, при здійсненні господарських операції з придбання товарів у ТОВ «ПРОМИСЛОВІ КОМПОНЕНТИ» та у ТОВ «АГРО ПУЛЬС СЕРВІС» та подальшого його продажу на адресу ТОВ «АГРОІНВЕСТ ХОЛДІНГ», ТОВ «САДІН» отримав дохід. ТОВ «САДІН» купував у вказаних постачальників карбід в мішках за ціною 12 352,50 грн за тону, а продав цей товар за ціною 12 970,00 грн. за тону; селітра аміачна була придбана за ціною 9 585 грн. за тону, а продана за ціною 10 064,50 грн. за тону, а нітроамофоска куплена по 10 563,75 грн. за тону, а продана по 11 092 грн. за тону. Отже, від проведених господарських операцій з придбання товару та подальшого його продажу, ТОВ «САДІН» отримав прибуток, який був врахований при обчисленні податкових зобов`язань підприємства у відповідний період.

Проведені господарські операції з придбання товарів у вказаних контрагентів та їх подальший продаж на адресу покупця були відображені в бухгалтерському обліку ТОВ «САДІН», що підтверджується доданими до матеріалів справи виписками з оборотно-сальдових відомостей по бухгалтерським рахункам 281, 361, 631(а.с.68-70 том 2).

Бухгалтерський облік руху товарів від ТОВ «ПРОМИСЛОВІ КОМПОНЕНТИ» та ТОВ «АГРО ПУЛЬС СЕРВІС» до ТОВ «САДІН» та його подальший продаж на адресу ТОВ «АГРОІНВЕСТ ХОЛДІНГ» відображений також у бухгалтерських картках «Номенклатура», виписки яких додано до матеріалів справи(а.с.59-67 том 2).

Відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1. ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 44.1 ст. 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. №996-XIV первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

З урахуванням п. 2 ст. 3 Закону України №996-XIV фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до п.1 та п. 2 ст. 9 Закону України №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Згідно з п. 2.1 та п.2.4 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до постанови Касаційного адміністративного суду від 06.02.2018 у справі №16/166/15-а: Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 року не встановлюють правил податкового обліку валових витрат платників податку, а лише встановлюють права, обов`язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи, обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей. Отже, товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом. З урахуванням наведеного, слід зазначити, що оскільки транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, неподання такого документа, як товарно-транспортна накладна, не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій, витрати на які позивачем віднесено до складу валових витрат, а відтак, і не може бути єдиною підставою для позбавлення платника податку права на отримання податкового кредиту з податку на додану вартість.».

Згідно постанови Касаційного адміністративного суду від17 квітня 2018 року у справі №816/1587/17 «Є безпідставними доводи контролюючого органу щодо відсутності сертифікатів якості та технічних паспортів товару та відсутності підпису водія та перевізника у товарно-транспортних накладних, як підстави для висновку про відсутність фактичного здійснення позивачем господарських операцій з вказаним контрагентом спростовується тим, що штампове оснащення, поставлене у рамках господарських взаємовідносин, не входить до переліку продукції, яка підлягає сертифікації, а товарно-транспортна накладна не є документом, що підтверджує факт придбання або продажу товарно-матеріальних цінностей, наявність або відсутність товарно-транспортних накладних та недоліки у їх оформленні не є підставою для висновків про безтоварність господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у зобов`язаннях платника податків».

Певні недоліки первинних документів, складених за результатами проведених господарських операцій, у тому числі товарно-транспортних накладних, на що на обґрунтування своєї позиції посилається відповідач, не тягнуть за собою втрату ними статусу належних первинних документів. Такі документи є належними і в тому разі, якщо вони заповнені з окремими недоліками, проте, як у спірному випадку, містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, а також підтверджують фактичність здійснення таких операцій. За умови встановлення факту перевезення товару у процесі його поставки від заявлених контрагентів порядок заповнення товарно-транспортних накладних не має вирішального значення для визначення податкових наслідків операцій з поставки товару.

Відповідно до Постанови Касаційного адміністративного суду від 06.02.2018 у справі №816/166/15-а відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

Суд зазначає, що на момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагент був належним чином зареєстрований як юридична особа та установчі документи недійсними в судовому порядку не визнавались.

Факт реальності спірних господарських операцій підтверджується наданими до матеріалів справи первинними документами, які оформлені відповідно до приписів чинного законодавства України. Первині бухгалтерські документи містять всі необхідні для цілей оподаткування відомості про обсяг, зміст та вартість спірних операцій та підтверджують їх фактичне виконання.

Статтею 204 Цивільного кодексу України та статтею 207 Господарського кодексу України закріплено принцип презумпції правомірності правочину, згідно якого будь-який правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Контролюючим органом не надано до матеріалів справи доказів на підтвердження того, що позивач діяв без належної обачності та обережності та, що йому було відомо про порушення, які допускали його контрагенти або, що єдиною метою здійснення господарських операцій було одержання необґрунтованої вигоди.

Суд зазначає наступне, що належними та допустимими в розумінні ст. 124 Конституції України, ст. 73, 74 КАС України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі, або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином, або рішення суду про визнання правочину недійсним.

Суд зазначає, що в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" позивач та контрагент позивача є окремими суб`єктами права зі статусом юридичної особи.

Статтею 61 Конституції України встановлено, що юридична відповідальність має індивідуальний характер.

Необхідно враховувати, жодною нормою законодавства України не передбачається обов`язку платника податку - одержувача товару (послуг) - вимагати від контрагента-постачальника будь-яких відомостей щодо повноти сплати ним податків за окремою операцією придбання товарів, відомостей щодо третіх осіб (постачальників у ланцюгу), перевіряти додержання чи порушення ним законодавчих приписів, а також наявність у цього контрагента умов для належного здійснення господарської діяльності, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податків від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, а також від господарських та виробничих можливостей контрагента.

Межі юридичної відповідальності кожного платника податку на додану вартість, яка відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб`єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі "Булвес" АД проти Болгарії" ЄСПЛ дійшов такого висновку: "... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагента.

Відносно наданої відповідачем до суду податкової інформації, суд вказує, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагента суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Вказана позиція суду викладена у постанові Верховного суду від 29.03.2019 р. №808/3412/16.

Відповідно до вимог п.198 ст.198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з вимогами п. 198.3. ст. 198 Податкового Кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно п. 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У п. 201.1 ст.201 Податкового Кодексу України, міститься перелік обов`язкових реквізитів, які повинні міститися у податковій накладній.

Відповідно п.198.2. ст. 198 Податкового Кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п.201.10. ст. 201 Податкового Кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, висновки відповідачем, що викладені в акті перевірки, здійснені без належного дослідження документів по господарським операціям та правомірність таких висновків не доведено.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваних рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приписами ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст. 255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "САДІН" (62415, Харківська область, Харківський район, с. Слобожанське, вул. Миру, 48-А, ) до Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ) про скасування податкового повідомлення - рішення - задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення-рішення №1 та №1 від 29 березня 2019 року, прийняті Головним Управлінням Державної фіскальної служби у Харківській області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "САДІН" (62415, Харківська область, Харківський район, с. Слобожанське, вул. Миру, 48-А, ) суму сплаченого судового збору у розмірі 17289,0 грн. (сімнадцять тисяч двісті вісімдесят дев`ять гривень).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13 серпня 2019 р.

Суддя Сагайдак В.В.